Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

У квітні 2025 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Станом на день подання позовної заяви позивач є інвалідом 3 групи та пенсіонером. Крім того, позивач є власником об`єктів нерухомого майна: 1) земельної ділянки, площею 2,8663 га, кадастровий номер 6522683000:05:005:0024, що розташована за адресою: Херсонська область, Горностаївський район, категорія землі: сільськогосподарського призначення. Згідно з довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості унікальний реєстраційний номер 201-20250410-0009489550 від 10.04.2024, оціночна вартість земельної ділянки площа 2,8663 га складає 2038892,62 грн.; 2) земельної ділянки, площею 2,6573 га, кадастровий номер 6522683000:04:024:0051, що розташована за адресою: Херсонська область, Горностаївський район, категорія землі: сільськогосподарського призначення. Згідно з довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості унікальний реєстраційний номер 201-20250410-0009489679 від 10.04.2024, оціночна вартість земельної ділянки площа 2,6573 га складає 1890224,11 грн. Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан. На теперішній час у позивача немає доступу до вищевказаного нерухомого майна, яке знаходиться на окупованій відповідачем території (з 24.02.2022). Внаслідок збройної агресії Російської Федерації порушено цивільне право позивача, а саме: позбавлено можливості користуватися належним майном та вилучати корисні властивості належного майна для задоволення власних потреб, а також втрата можливості розпоряджатись ним, що завдає також моральної шкоди. Так, позивач оцінює майнову/матеріальну шкоду у розмірі 3929116,73 грн. (2038892,62 грн. + 1890224,11 грн.). Крім того, внаслідок протиправних дій Російської Федерації, через які позивач був вимушений відмовитись від свого звичного життя, знайомих, друзів, спокійної забезпеченої старості, можливістю відвідувати свій рідний край де народився, користуватись своєю землею, позивач зазнав моральних страждань, у тому числі через тривалу втрату своєї власності (землі). Всі ці моральні, психічні переживання мають свій вплив на стан самопочуття, сон та здоров`я загалом. Також позивач зазначає, що війна змусила його пережити весь спектр сильних негативних емоцій, він став помічати, що у нього почала страждати пам`ять, у спілкуванні часто стає занадто емоційним, чого раніше не було. Погіршення стану здоров`я явно впливають на якість життя, наявне дійсно глибоке та інтенсивне психотравмування, а систематичні сигнали повітряної тривоги, обстріли м. Запоріжжя та пригороду артилерією та балістикою, постійні атаки безпілотних летальних апаратів (БПЛА типу «Шахед» та/або «Герань» тощо) також впливають на психічний стан, тому позивач вважає, що Російська Федерація, яка зіпсувала якість його життя, якість життя його родини і як наслідок здоров`я, має за це відповідати, як перед Україною загалом, так і перед ним особисто. Внаслідок доведеного факту військової агресії РФ проти України він фактично втратив своє майно. Також позивач, вважає, що відсутність у нього доступу до свого житла на непідконтрольній території України є експропріацією de facto, що означає порушення права позивача на безперешкодне користування своєю власністю всупереч статті 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини. Ці обставини відобразились на матеріальному і моральному стані позивача Внаслідок саме збройної агресії РФ було порушено низку його прав, передбачених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, IV Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту. Внаслідок збройної агресії Російської Федерації також порушено цивільне право позивача, а саме: позбавлено власності на майно, позбавлено можливості користуватися належним майном та вилучати корисні властивості належного майна для задоволення власних потреб, а також втрата можливості розпоряджатись ним, що в цілому завдає йому моральної шкоди. Крім цього, всі зазначені обставини, внаслідок дій росії, призвели до значного погіршення морального та фізичного стану позивача Завдана моральна шкода полягає у погіршенні його морально-психологічного благополуччя, внаслідок негативного впливу на нього наслідків військової агресії РФ та має такі негативні прояви: відчуття страху, відчай, наявність численних різноманітних неприємних відчуттів, які спричиняють неспокій; позбавлення спілкування з родичами та друзями, порушено мирне і спокійне життя, порушено його налагоджений звичайний спосіб життя, неможливість мешкати у власному житлі. Вчинивши збройну агресію проти України та окупувавши частину її території, РФ порушила його право, жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку, а також право на соціальний і міжнародний порядок, при якому можуть бути повністю здійснені права і свободи, викладені у Загальній декларації прав людини. Розмір моральної шкоди, яка була спричинена такими діями, позивач оцінює в сумі 35000,00 євро, що на день подання позову (17.04.2025) за офіційним курсом Національного банку України (46,8205) становить 1638717,50 грн. Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду в сумі 35000 євро позивач вважає, що це є справедливою компенсацією з агресора - Російської Федерації за факт порушення основоположних прав людини в Україні, через що позивачу завданий власний душевний невгамовний біль, безперервні страждання через війну. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, істотних порушень його конституційних прав, умисного характеру дій Російської Федерації, станом фізичного та психічного здоров`я, а також почуття безпорадності та розчарування, позивач вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну йому моральну шкоду у сумі 1638717,50 грн., що на день подання позову до суду за офіційним курсом Національного Банку України є еквівалентом 35000 євро. Відтак позивач просить суд стягнути з держави Російської Федерації в особі посольства Російської Федерації в Україні на його користь матеріальну шкоду у розмірі 3929116,73 грн. та моральну шкоду у розмірі 35000 євро, що на день подання позову (17.04.2025) за офіційним курсом Національного банку України (46,8205) становить 1638717,50 грн., крім того просить судові витрати покласти на відповідача. 29.04.2025 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 10.06.2025 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] , своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Раніше у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суд не повідомив, у встановлений строк представник відповідача не скористався правом надання відзиву на позовну заяву. Розглянувши питання судового імунітету в даному випадку, суд дійшов до такого. У справах з іноземним елементом щодо приватноправових відносин, одним із учасників яких є іноземні держави, акредитовані в Україні дипломатичні представники іноземних держав та в інших випадках, передбачених законами України і міжнародними договорами України, застосовується судовий імунітет. Позивач визначив відповідачем Російську Федерацію. У випадку пред`явлення позову до іноземної держави, питання судового імунітету розглядається, зокрема відповідно до ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право». Крім того, судовий імунітет поширюється також на акредитовані в Україні дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав, їх службових осіб. Дипломатичний і консульський імунітети регулюються національним законодавством і міжнародними конвенціями: Віденською конвенцією про дипломатичні зносини 1961 року, Віденською конвенцією про консульські зносини і факультативними протоколами 1963 року. На відміну від іноземних держав вони підлягають юрисдикції судів України лише в межах, визначених принципами та нормами міжнародного права або міжнародними договорам відповідної держави. При цьому, рішення про відмову від імунітету може бути прийняте виключно державою, що акредитує, а не дипломатичним представництвом самостійно, в якому здійснює функції дипломатичний агент тобто Урядом цієї держави в особі відповідного зовнішньополітичного відомства. Міжнародно-правові норми про юрисдикційний імунітет держави уніфіковано у двох конвенціях: Європейській конвенції про імунітет держав, прийнятий Радою Європи 16.05.1972 (далі конвенція 1972) та Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятій резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї ООН 02.12.2004 (далі Конвенція 2004). Обидві конвенції втілюють концепцію обмеженого імунітету держави, визначають, в якій формі є можливою відмова держави від імунітету, а також закріплюють перелік категорій справ, у яких держава не користується імунітетом в суді іншої держави-учасниці. Так, ст. 11 Конвенції 1972 та ст. 12 Конвенції 2004 передбачають, що Договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справ, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду. Зазначені статті відображають підставу для обмеження судового імунітету іноземної держави внаслідок завдання фізичної шкоди особі або збитків майну. Попри те, що Україна не є учасницею жодної із вищенаведених конвенцій, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 14.03.2013 у справі «Олєйніков проти Російської Федерації» вказав, що положення Конвенції 2004 підлягають застосуванню відповідно до звичаєвого міжнародного права, навіть якщо ця держава не ратифікувала її. Вищезазначене також було враховано Верховним Судом у своїй постанові від 18.05.2022 у справі № 760/17232/20-ц, якою суд обґрунтував свою правову позицію про відсутність у РФ судового імунітету. Отже, судовий імунітет не підлягає застосуванню з огляду на порушення РФ державного суверенітету України. Також, Верховний Суд у своєму рішенні від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 зазначив, що починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні РФ запитів щодо згоди РФ бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку із вчиненням збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності України. Виклик відповідача у справі держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, здійснювався шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України на сайті Запорізького районного суду Запорізької області. З огляду на викладене,

Outcome: partial