Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. В обґрунтування поданої заяви зазначає, що за адресою: [ADDRESS] , проживає заявниця, її колишній чоловік [PERSON] та їх троє спільних дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Будинок за вищевказаною адресою належить на праві спільної часткової власності заявниці та її колишньому чоловіку [PERSON] . На протязі останніх років [PERSON] вчиняє відносно своєї колишньої дружини (заявниці) домашнє насильство в присутності дітей. Так, 12.08.2025 року заявниця [PERSON] звернулася із письмовою заявою до ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області з приводу того, що 12.08.2025 року близько 21 год. 45 хв. її колишній чоловік [PERSON] вчинив відносно неї сварку, в ході якої виражався в її сторону нецензурною лайкою та наніс їй один удар кулаком по голові. Того ж дня були відібрані письмові пояснення від доньки заявниці - [PERSON] . Відповідно до пояснень від 12.08.2025 року [PERSON] підтвердила обставини, які були викладені заявницею у заяві. Вона була свідком, як [PERSON] спровокував сварку із матір`ю, вдарив її кулаком по голові та штовхав. 22.08.2025 року був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №479535, відповідно до якого 12.08.2025 року близько 21 год. 45 хв. за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинив відносно своєї колишньої дружини гр. [PERSON] домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме вчинив конфлікт, в ході якого виражався нецензурною лексикою, наніс один удар кулаком по голові, однак, тілесних ушкоджень не завдав, що зі слів потерпілої завдало шкоди її психічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Незважаючи на те, що заявниця є співвласником будинку, в якому проживають і спільні діти як її, так і [PERSON] , останній не допускає її до житла. Так, зокрема 06.10.2025 року заявниця прийшла додому, однак, [PERSON] нецензурною лексикою сказав їй вийти, в іншому випадку він візьме сокиру, в подальшому виштовхував її, тим самим застосувавши фізичне насильство. Даний інцидент зафіксовано на звукозаписі, який додано до заяви. На даний час [PERSON] і її троє дітей вимушені орендувати житло, адже заявниця боїться за своє життя і здоров`я. Обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису є вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно своєї колишньої дружини, що підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення. З урахуванням наведених обставин заявниця у поданій до суду заяві просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким строком на 6 місяців заборонити останньому перебувати в місці спільного проживання із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 24.10.2025 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Заявник та її представник в судовому засіданні вимоги заяви підтримали, просили такі задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому, заявниця [PERSON] зазначила, що зазнає домашнього насильства від [PERSON] на регулярній основі. Так, в травні 2025 року колишній чоловік вдарив її по голові, однак, тоді в поліцію не зверталася, бо так просила донька, щоб потім не свідчити проти батька. Надалі 12.08.2025 року [PERSON] приходив до неї та в ході конфлікту намагався душити, проте, злякався сусідки і втік. Також 06.10.2025 року він виганяв заявницю з дому, погрожуючи взяти сокиру. За таких обставин проживання [PERSON] за місцем реєстрації спільно із [PERSON] є неможливим, що спричинилося до того, що заявниця разом із дітьми змушені орендувати окреме житло для проживання. При цьому, заявниця ствердила, що відчуває страх внаслідок незаконних дій [PERSON] , тому й звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Заінтересована особа [PERSON] та його представник [PERSON] щодо вимог заяви заперечили. Зазначили, що конфлікти відбуваються у зв`язку із тим, що заявник [PERSON] провокує на них [PERSON] . Більш того, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , та іншого житла не має, а тому, задоволення вимог заяви спричинить порушенню його законного права на житло та власність. Заслухавши пояснення заявника та заінтересованої особи, їх представників, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до положень глави 13 Розділу IV ЦПК України справи про видачу і продовження обмежувального припису розглядаються судами в порядку окремого провадження. Згідно з п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». За змістом п. п. 3, 6, 7, 8 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких, в тому числі, - подружжя, колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти), рідні брати і сестри. За змістом ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно вимог ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). При розгляді справи встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Франківського районного суду м. Львова від 26.10.2023 року. Згідно представлених заявницею витягів з Реєстру Львівської територіальної громади від 23.10.2025 року в будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] та спільні діти сторін - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як з`ясовано в ході судового розгляду, за цією ж адресою зареєстрований і проживає [PERSON] . Будинок за вищевказаною адресою належить на праві спільної часткової власності заявниці та її колишньому чоловіку [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 16.07.2024 року та свідоцтвом про право власності на частку у спільному майні подружжя від 16.07.2024 року, виданим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. 12.08.2025 року заявниця [PERSON] звернулася із письмовою заявою до ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області з приводу того, що 12.08.2025 року близько 21 год. 45 хв. її колишній чоловік [PERSON] вчинив відносно неї сварку, в ході якої виражався в її сторону нецензурною лайкою та наніс їй один удар кулаком по голові. 22.08.2025 року працівниками сектору протидії домашньому насильству ВП ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №479535, відповідно до якого 12.08.2025 року близько 21 год. 45 хв. за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вчинив відносно своєї колишньої дружини гр. [PERSON] домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, а саме вчинив конфлікт в ході якого виражався нецензурною лексикою, наніс один удар кулаком по голові, однак тілесних ушкоджень не завдав, що зі слів потерпілої завдало шкоди її психічному здоров`ю, чим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. В судовому засіданні в якості свідка допитувалася [PERSON] - донька заявниці та заінтересованої особи, яка підтвердила, що між [PERSON] та [PERSON] часто відбуваються конфлікти, в ході яких звучить нецензурна лайка, погрози. Пояснила, що причиною неможливості спільного проживання її та матері за місцем реєстрації є часті протиправні дії батька, який впродовж останнього року неодноразово вчиняв щодо матері домашнє насильством, свідком чого була і сама свідок. Так, навесні 2025 року батько кулаком вдарив у вухо матір, бо до того порізав руку і був у поганому настрої. Але тоді поліцію не викликали, бо так вона попросила матір. Аналогічно 12.08.2025 року [PERSON] ображав матір та вдарив її по голові. Черговий конфлікт між батьками відбувся 06.10.2025 року. Загалом батько і матір часто конфліктують, спричиняють їх обоє, але домашнє насильство походить власне від батька. Вважає, що в матері та неї особисто через вищезазначені насильницькі дії [PERSON] є підстави побоюватися за своє здоров`я, тому свідок підтримує заяву матері про видачу обмежувального припису. Також в судовому засіданні досліджувався звукозапис, який долучено до матеріалів справи заявницею. При дослідженні такого встановлено, що [PERSON] озвучував погрози фізичної розправи в сторону [PERSON] , зазначаючи, що візьме до рук сокиру. Разом із тим, в судовому засіданні останній не заперечив, що саме він 06.10.2025 року проголошував вказані погрози, хоча й уточнив, що сказав це в пориві гніву, не маючи дійсних намірів так вчинити. За наведених обставин суд вважає, що ризики повторного вчинення щодо заявниці психологічного або фізичного насильства з боку [PERSON] є реальними. Заявник з приводу поведінки останнього зверталася в органи поліції та на даний час має обгрунтовані підстави побоюватися за власну безпеку. Відповідно, суд вбачає за необхідне видати обмежувальний припис з метою захисту постраждалої від домашнього насильства заявниці та для попередження можливого повторного застосування до неї насильства з боку [PERSON] . Зважаючи на оцінені в судовому засіданні докази, беручи до уваги позицію сторін, а також характер взаємовідносин між ними, дійсні причини конфліктування та досягнення останніми згоди щодо подальшого продажу будинку, який перебуває у спільній частковій власності заявниці та заінтересованої особи, що, в свою чергу, дещо зменшує гостроту їх особистої неприязні, суд вважає, що наявні підстави для застосування до [PERSON] встановлених заборон строком на 3 місяці. На переконання суду, саме такий строк на даний час є достатнім для виконання обмежувальним приписом захисної та превентивної функцій. Водночас суд звертає увагу на те, що доводи представника заінтересованої особи про порушення,\~в разі\~видачі обмежувального\~припису шляхом\~заборони перебування\~ [PERSON] \~в місці\~спільного проживання\~з [PERSON] ,\~права власності\~останнього\~на житло\~не можуть\~вважатися спроможними.\~Так,\~у справі\~№754/11171/19\~(провадження\~№ 61-21971св19) Верховним Судом зроблено правовий висновок про те, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. А тому, внаслідок дії обмежувального припису особа не позбавляється права власності на належне їй майно, такі права лише тимчасово обмежуються для захисту прав потерпілої особи на життя, здоров`я, безпеку, житло, недоторканність тощо, які мають першочергове значення. Крім цього, відповідно до положень ч.7 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлена заборона на видачу обмежувального припису, в якому містяться заходи, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), лише у тих випадках, якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. В інших випадках, тобто щодо повнолітніх осіб, така заборона не діє. Що стосується доводів представника заінтересованої особи про відсутність на даний час рішення суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП по подіям 12.08.2025 року згідно складеного працівниками поліції стосовно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №479535 від 22.08.2025 року і незавершеність судового процесу у такій справі, то суд наголошує, що зазначена обставина не виключає можливості видачі обмежувального припису. Так, згідно\~правового висновку, зробленого Верховним\~Судом у\~справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19), обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Таким чином, видача обмежувального припису не ставиться в залежність від набрання постановою у справі про адміністративне правопорушення законної сили, оскільки захисна і превентивна функція такого припису покликані убезпечити потерпілу особу від можливого повторного вчинення щодо неї протиправних дій до часу прийняття відповідних остаточних рішень, зокрема і в адміністративних провадженнях. З урахуванням наведеного та встановлених при розгляді справи обставин і ризиків суд вважає, що заява про видачу обмежувального припису підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial