Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» Макєєв В.М. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №1310381 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 17.02.2024 у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн 00 коп. із яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 2000,00 грн; заборгованість за відсотками 18000,00 грн; а також стягнення 3028,00 грн сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 17.02.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1310381, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти, а він зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. За покликанням позивача даний кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства у електронній формі. 18.12.2024 року ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг», уклали договір факторингу №18/12/24. Згідно вищевказаного договору ТОВ «УМ Факторинг» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ СЕЛФІ КРЕДИТ», включно і до [PERSON] за кредитним договором №1310381 від 17.02.2024. З огляду, що термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором відповідачем у встановлений строк не була погашена, то на думку позивача наявні підстави для повернення кредитних коштів, відсотків у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язання за кредитним договором. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 21.08.2025 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст.279 ЦПК України. Відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву та всіх письмових доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Представник позивача про розгляд справи повідомлений належним чином, в позовній заяві зазначив, що просить суд розглядати справу без участі представника позивача. Відповідач про розгляд справи був належним чином повідомленим, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками за зареєстрованим місцем проживання, проте, вказані поштові відправлення повернулися з довідками відділення ПАТ «Укрпошта» з відміткою щодо отримання поштового відправлення «за закінченням терміну зберігання», тому суд вважає, що відповідач відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України про розгляд справи повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву у відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України не надав. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 17.02.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] через інформаційно-телекомунікаційну систему було укладено договір про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №1310381. Після проведення необхідної перевірки ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» було направлено відповідачу електронним повідомленням одноразовий ідентифікатор, після введення якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору №1310381 від 17.02.2024, що підтверджується матеріалами справи. Як вбачається з договору, ним визначено, що ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» надає відповідачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с. 18-21). При цьому, відповідно до п. 1.2 договору було визначено суму (загальний розмір) кредиту в розмірі 2000,00 грн; кредит надавався строком на 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (п. 1.4.). Згідно п. 1.5.1. кредитного договору встановлено, що стандартна процентна ставка за користування кредитом складає 2,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 договору. Суд враховує, що п. 1.5.2. кредитного договору визначено, що знижена процентна ставка 1,375 % в день застосовується відповідно до наступних умов: якщо споживач до 18.03.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів. Така знижка на процентну ставку є індивідуальною. Згідно п. 2.1. договору вбачається, що кошти кредиту надавалися відповідачу у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Згідно додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту «NewShort» №1310381 від 17.02.2024, розраховано графік платежів з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки (а.с. 22). Тим самим, усі основні умови кредитування доведені відповідачу, зокрема процентна ставка та умови застосування зниженої процентної ставки. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за договором №1310381 від 17.02.2024 виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредитні кошти в розмірі, передбаченому договором, в сумі 2000,00 грн, що підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК» від 26.03.2025 Вих. №20250326-12, де чітко простежується здійснення транзакції щодо зарахування 17.02.2024 коштів в сумі 2000,00 грн на платіжну картку маска картки № [NUMBER] (а.с. 25). При цьому у відповідності до інформації, наданої АТ «Універсал Банк» від 30.09.2025 №БТ/8249 встановлено, що картка № [NUMBER] емітована на [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] та згідно руху коштів з 17.02.2024 по 19.02.2024, останньому 17.02.2024 зараховано кошти в сумі 2000,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості за договором № 1310381 від 17.02.2024, станом на 10.02.2025 (у межах строку кредитування) за договором про надання споживчого кредиту №1310381 від 17.02.2024, [PERSON] має заборгованість у загальному розмірі, що складає 20000,00 грн, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 2000,00 грн.; заборгованість за відсотками 18000,00 грн. (а.с. 31-35). 18.12.2024 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «УМ ФАКТОРИНГ» було укладено договір факторингу №18/12/24, відповідно до якого фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує йому за відступлення прав вимоги фінансування у сумі у порядку та строки встановлені цим договором (а.с. 8-13). На виконання умов зазначеного договору позивачем було сплачено ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» кошти, що підтверджується копією платіжної інструкції №201 від 19.12.2024 (а.с. 17). Згідно витягу з акту приймання-передачі реєстру боржників до договору факторингу №18/12/24 від 18.12.2024 підтверджується набуття позивачем права вимоги до відповідача (а.с. 36). Тим самим позивач набув право вимоги до відповідача за договором про надання споживчого кредиту №1310381 від 17.02.2024 в сумі 20000,00 грн, який не виконав належним чином свої зобов`язання за вказаним договором. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. Крім того суд враховує наступне. Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту рішення -ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). У силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень статті 11 Закону «Про електронну комерцію» слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону № 675-VIII). У силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону № 675-VIIIелектронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України(положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами. Сторони вправі укласти кредитний договір у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Суд враховує, що зібрані у справі докази вказують на те, що ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» і відповідач уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом. Відповідач підписав цей договір одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). Таким чином, кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладеним. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Отже, сторони вказаного договору досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо. На виконання умов кредитного договору ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» перерахувало відповідачу на картковий рахунок 2000,00 грн. Після закінчення строку кредитування відповідач не повернув кредитні кошти в повному обсязі та не сплатив нараховані проценти, внаслідок чого на момент подачі позову виникла заборгованість у розмірі 20000,00 грн. У суду відсутні підстави вважати, що сторони не підписали належним чином договір, а тому не досягли згоди щодо усіх його істотних умов. Відповідач відповідно до наданого розрахунку не вніс жодного платежу щодо погашення заборгованості, а тому сума нарахованих відсотків була залишена незмінною відповідно стандартної (базової) ставки за умовами кредитного договору, про що був належним чином повідомлений та що підтверджує невиконання взятих на себе зобов`язань. Суд звертає увагу на те, що відповідач не надав суду відзиву, заперечень щодо факту отримання кредиту, жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин та доказів, наданих позивачем. Суд бере до уваги, що умовами договору чітко визначено обов`язок позичальника сплатити кредитору відсотки за користування кредитними коштами, розмір відсотків, строки повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов договору, такий правочин, згідно з вимогами ст. 204 ЦК України, створюють презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. При цьому, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Оцінивши допустимість, достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає, що у позивача виникло право на заявлення вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №1310381 від 17.02.2024 в сумі 20000,00 грн, із яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 2000,00 грн; заборгованість за процентами 18000,00 грн. Таким чином, позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 3028 грн 00 коп. відповідно до статті 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача. У частині заявлених витрат на правничу допомогу, суд врахував наступне. Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано: договір про надання правової допомоги №141 від 29.01.2025; додаткова угода №1 від 29.01.2025 до договору про надання правової допомоги №141 від 29.01.2025; акт виконаних робіт від 16.03.2025; платіжна інструкція №305 від 17.03.2025. Частинами 1 та 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial