Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

У вересні 2024 року [PERSON] , через адвоката Олексу Л.А. (ордер, свідоцтво т.1 а.с.91,92), звернувся до суду з позовом до [PERSON]., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу (далі КМНО) Денисевич С.А. про зменшення обов`язкової частки у спадщині, в якому просить зменшити обов`язку частку у спадщині до нуля відсотків відповідачу [PERSON] , [INFO] , після смерті матері - [PERSON] . Позивач зазначає, що [INFO] померла мати сторін - [PERSON] , [INFO] . За життя [PERSON] склала заповіт за реєстровим номером 733 у приватного нотаріуса КМНО Романовського Б.П. на ім`я позивача [PERSON] , відповідно до умов якого заповіла йому все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого воно б не складалось. Зокрема, мати сторін залишила після себе спадкове майно: житловий будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] ; сарай, споруди за тією ж адресою; гараж 1985 року побудови; гараж 1994 року побудови; погріб. Спадкоємцями після померлої [PERSON] є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . 28 грудня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса КМНО Денисевич С.А. із заявою про отримання спадщини, за результатами якої була заведена спадкова справа 14/2023, зареєстрована у Книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 42 та Спадковому реєстрі № 71802065. Однак, нотаріусом КМНО Денисевич С.А. 09 вересня 2024 року за вих.№ 32/02-31 була винесена постанова про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок та інше майно в зв`язку наявністю іншого спадкоємця - сина померлої, яким є відповідач [PERSON] . Не погоджуючись з таким рішенням приватного нотаріуса, позивач звернувся до суду, оскільки вважає, що обов`язкова частка у спадковому майні [PERSON] повинна бути зменшена з урахуванням його неприязних конфліктних стосунків з матір`ю, які завдавали їй моральну шкоду та тяжкі переживання, а тому обов`язкову частку відповідача [PERSON] у майні позивач просить зменшити до нуля. Повідомляє, що, за життя, з метою вирішити майнові питання між своїми дітьми, мати сторін 05 листопада 2010 року подарувала відповідачу [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га, яка належала матері на праві приватної власності внаслідок приватизації. Мати з сином [PERSON] домовились, що одночасно з договором дарування земельної ділянки, вони укладуть договір оренди земельної ділянки, однак відповідач так і не уклав договір оренди земельної ділянки. Крім того, позивач вказує, що за життя вітчима сторін - [PERSON] , останній подарував відповідачу [PERSON] власну квартиру [ADDRESS] . Вказує, що мати сторін передала документи на будинок за адресою: [ADDRESS] , відповідачу [PERSON] , які на вимогу матері не повернув, з цього приводу вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів. У жовтні 2023 року мати також сторін звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про розірвання договору дарування земельної ділянки, справу № 752/21827/23 на сьогоднішній день зупинено у зв`язку із смертю позивачки. У позовній заяві, підписаній матір`ю особисто, остання повідомляла, що останні роки син [PERSON] не спілкується з нею, не питає чи потрібна їй допомога, навпаки - погрожує, що перекриє її воду та каналізацію. Також повідомляла, що є пенсіонеркою з мінімальною пенсією, тяжко хворіє, має онкологічну хворобу, проте син після того, як отримав від матері всі наявні у неї матеріальні активи, перестав їй надавати ні фізичну, ні матеріальну допомогу. Похованням матері сторін займався молодший син - позивач [PERSON] . Ні під час хвороби матері, ні під час її поховання відповідач ніякої допомоги не надавав, хвору матір не відвідував, лікування не оплачував. Разом з тим, відповідач є матеріально забезпеченою людиною, є фізичною особою-підприємцем, має у власності квартиру, житловий та садовий будинок, дві земельні ділянки, автомобіль. Позивач просить позов задовольнити, стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу орієнтовно у розмірі 80 000,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження ( т.1 а.с.98-100). Ухвалами Голосіївського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року задоволено заяву сторони позивача про забезпечення доказу шляхом витребування з ПФУ інформації щодо нарахування та виплати померлій [PERSON] пенсії за період з 01 січня 2020 року по 20 грудня 2023 року, а також з Голосіївського управління поліції ГУ НП у м. Києві інформації щодо звернень [PERSON] та [PERSON] до управління поліції (т.1 а.с.148-150, а.с. 158-160). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2024 року залишено без задоволення заяву сторони позивача про забезпечення доказу щодо витребування з Регіонального сервісного центру ГСП МВ України в м. Києві відомостей про наявність транспортних засобі у відповідача [PERSON] (т.1 а.с.166-168). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2025 року підготовче засідання закрито, справу призначено до розгляду в судовому засіданні по суті (т. 2 а.с.47-49). 01 листопада 2024 року представником відповідача [PERSON] , адвокатом Омеляном І.В. (ордер, свідоцтво т.2 а.с.5,6), подано відзив на позовну, у якому просить відмовити у задоволенні позову, стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 22 000,00 грн (т.1 а.с.191- т.2 а.с.11). У відзиві на позовну заяву вказує, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними братами. 05 листопада 2010 року, за життя, спадкодавиця [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали договір дарування земельної ділянки за кадастровим номером 8000000000:90:125:0033. На час укладання договору дарування земельної ділянки на ній був розташований будинок, який залишився у власності спадкодавиці. До 2009 року будинок спадкодавиці опалювався вугіллям, відповідач [PERSON] на прохання матері за власний рахунок провів газ до будинку, облаштував будинок санвузлом, облаштував додаткове водопостачання, проклав біля буднику спадкодавиці вимощені декоративної бруківкою доріжку, облаштував цегляну огорожу, яка об`єднує одночасне декілька земельних ділянок. Після смерті третього чоловіка спадкодавиці - [PERSON] , [PERSON] стала проживати сама, згодом попросила відповідача взяти на зберігання документи на будинок. Вказує, що позивачу мати також подарувала квартиру, яку позивач продав та у 2022 році оселився у матері після розлучення із своєю дружиною. До цього життя та здоров`я спадкоємиці не турбувало позивача. Після переїзду позивача до матері, стосунки між відповідачем та матір`ю погіршились. У відзиві вказується, що очевидно у позивача виник намір заволодіти всім нерухомим майном спадкодавиці. Спадкодавець зажадала від відповідача документи на будинок, які він повернув матері по розписці. Вказується, що на весні 2023 року відповідач виявив бажання розпочати власне будівництво будинку на суміжні земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:90:125:0072, для чого було прийнято ним рішення поділити земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:125:0033 на дві: з кадастровим номером 8000000000:90:125:0078 для забудови та з кадастровим номером 8000000000:90:125:0083 - надати спадкодавиці для обслуговування існуючого одноповерхового будинку. 19 квітня 2023 року було здійснено реєстрацію поділу, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру. Протягом всього часу мати могла користуватись всіма суміжними ділянками, між ними була відсутня будь-яка огорожа. У жовтні 2023 року за життя спадкодавиця подала до суду позовну заяву про розірвання договору дарування земельної ділянки і лише у ході судового розгляду справи 752/21827/23 (з тексту апеляційної скарги) відповідач дізнався, що мати сторін хворіла онкологічним захворюванням. Стороною відповідача [PERSON] у відзиві зазначається, що позивач навів неправдиві відомості щодо складу спадкового майна: позивач не надав доказів фактичного та юридичного існування гаражів на території садиби. Повідомляє, що відповідач припинив свою підприємницьку діяльність у 2006 році; не чинив жодних перешкод для користування колодязем та свердловиною біля будинку, до якого влаштував систему каналізації; не відключав будинок від водопостачання, перебої ж водопостачанням були у зв`язку із перебоями електропостачання через обстріли об`єктів електрогенерації. Повідомляє, що мати здавала в оренду частину свого будинку. Також, є неправдивими доводи щодо утримання відповідачем документів на будинок, що було підставою для звернення спадкодавиці до правоохоронних органів, документи вона отримала без будь-яких претензій. Доводи позивача, що відповідач не цікавився здоров`ям матері, тривалий час з нею не спілкувався, у неї склались тяжкий матеріальний стан, є безпідставними. У 2014-2015 роках матері (спадкодавиці) діагностували хворобу - глаукому, відповідач забезпечував її луками, оплатив операцію на очах. Відповідач при необхідності допомагав спадкодавиці як грошима, так і продуктами харчування; не заперечує, що останні пів року життя матері це відбувалось значно менше через активність від імені матері у судах. Про хворобу матері не знав, бо майже до смерті вона була активна, та на похороні не був, оскільки позивач заборонив. Відповідач [PERSON] зазначає, що заявлені позивач судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 80 000,00 грн є значно завищені; просить позов залишити без задоволення, стягнути з позивача судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 22 000,00 грн. 09 жовтня 2024 року відповідачем приватним нотаріусом КМНО Денисевич С.А. подано заяву, в якій вказується, що залучення її у справі як відповідача є неправомірним, оскільки вона не є учасником цивільних правовідносин, які склались між позивачем та відповідачем [PERSON] , справу просить розглянути без участі приватного нотаріуса (т.1 а.с.177). У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, наведених у позовні заяві, просили позов задовольнити. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, підтримали доводи та заперечення проти позову, що неведені у відзиві на позовну заяву. Свідок зі сторони позивача - [PERSON] , яка є рідною племінницею померлої, повідомила, що приїжджала до тітки десь раз на місяць. Зазначала, що [PERSON] та [PERSON] є її двоюрідні брати. [PERSON] є заможним та хоче забрати частку спадкового майна. Повідомила, що вітчим подарував [PERSON] квартиру, а він повинен був їх доглядати. [PERSON] побудував будинок також, почав ставити паркани, заборонив проходити матері, вона вимушена була проходити в обхід. Після початку повномасштабного вторгнення стало складно, [PERSON] залишилась одна, допомагали їй сусіди та родичі, бо [PERSON] поїхав, перекрив воду у будинку. [PERSON] говорила, що син забрав документи, не віддає їх. Свідок вказує, що бачила мати сторін за 10 днів до смерті, вона дала свідку усні розпорядження щодо смерті: щоб її поховали під оплески; казала, що написала передсмертну записку, щоб на похованні не було [PERSON] , але записку свідок не бачила. Про онкологію дізналась від самої тітки, вона не була лежачою. З приводу хвороби матері з [PERSON] не розмовляла. Свідок зі сторони позивача - [PERSON] вказала, що вони є сусідами, з [PERSON] у нормальних відносинах. Відомо, що [PERSON] хоче відняти частину будинку; спілкуються брати непогано, бійок не було. Повідомила, що внаслідок перенесеного інфаркту, свідок не може вказати дат або строків подій, про які вона повідомляє. Пояснювала, що мати братів скаржилась на [PERSON] , бо обіцяв допомагати її, але не підтримував її. Як живий був [PERSON] (її чоловік) вони торгували на базарі, коли він захворів всі кошти йшли на лікування, [PERSON] допомагав трішки. Плакала, казала, що [PERSON] вигнав її з альтанки, коли вона прийшла до них. Розповідала, що зверталась до поліції, щоб він вернув їй документи. Почалась війна, мати залишилась одна, сусіди допомагали їй. Світло у будинку було відрізано. Свідок зазначала, що мати братів розповідала, що коли у неї став падати зір, вона платила [PERSON] щоб він возив її до лікаря. Вона надіялась, що буде допомагати їй, але він не допомагав. Свідок повідомила, що на території домоволодіння був гараж, але згодом він був знесений. Мати була дуже зла на [PERSON] , плакала, що він її викинув із бесідки. Син [PERSON] за її життя допомагав матері, провозив їжу, возив до лікарні, іноді у неї ночував; періоду відвідування [PERSON] матері не пам`ятає. Свідок зазначала, не бачила як [PERSON] надавав допомогу. Після смерті матері [PERSON] сказав свідку, що не знав про хворобу матері; свідок бачила її до смерті за 10 днів, вона слабо ходила, не була лежачою. На кладовищі бачила [PERSON] після смерті матері. Померла говорила, хоче щоб хата залишилась [PERSON] , казала, що документи були у [PERSON] . Свідок зі сторони позивача - [PERSON] пояснив, знає [PERSON] як сусіда, З померлою були добрі відносини, знав її з 1960 року, вона працювала жонглером. Коли перестала працювати в Укрконцерті, пішла на пенсію, почали з чоловіком ( [PERSON] ) займатись бізнесом: продавали полуницю, яку він возив у Москву; потім на [PERSON] ринку продавали обіди. [PERSON] (вітчим) віддав [PERSON] квартиру; колі [PERSON] хворів [PERSON] возив його у Глеваху. [PERSON] займався бізнесом, почав будувати будинок. Сусідка (мати) казала, що [PERSON] не дозволяє їй ходити через його двір, який їй доводилось обходити. Іноді [PERSON] приходила до свідка у гості - одного разу прийшла, ледве не плакала, казала, що її прогнала сваха, а [PERSON] викинув її. Про відключення води свідку не відомо. Повідомив, що [PERSON] за життя здавала частину свого будинку. За 7 днів до смерті заходила до свідка, про онкологію свідок не знав. Чи спілкувалась мати з [PERSON] свідок не знає. Свідок зі сторони відповідача - [PERSON] , вказувала, що вона є дружиною відповідача [PERSON] . Повідомила, що вона з чоловіком жила окремо від матері чоловіка. У 1998 році мама чоловіка звернулась за допомогою - земельна ділянка була не приватизована, будинок був самозабудовою, тому свідок з чоловіком займались приватизацією земельної ділянки. У 1999 році отримала Державний акт на землю, оформлений на матір. Мати просила провести комунікації до будинку, але це було не можливо через (самозабудову), почали процедуру введення буднику в експлуатацію, у 2010 році отримали документи на будинок, оформлені на матір. За кошти чоловіка було проведено воду, газ у будинок, зроблено санвузол. Організували матері і вітчиму [PERSON] поїздки у Єгипет у 2012 року, у 2013 році у Турцію, батьки були щасливі. [PERSON] допомагав із лікуванням чоловіка матері, возив йог у лікарні. Коли у 2015 у матері почались проблеми із зором, чоловік сплатив за операцію. Після смерті у 2020 року [PERSON] , коли мама залишилась одна, всі побутові проблеми взяв на себе чоловік: деякі ремонтні роботи, поїздки на базар, до лікарів - стоматолога, окуліста. Коли почалась війна у лютому 2022 року, свідок з чоловіком пропонували поїхати до Тернополя до родичів свідка, проте [PERSON] категорично відмовилась. Коли повернулись, то дізнались, що повернувся до неї молодший син [PERSON] , після цього почались великі зміни у стосунках - вони стали вкрай прохолодними, напруженими. Щодо конфлікту в альтанці, свідок пояснила, [INFO] її матері виповнилось 70 років, вона була в гостях у свідка. Святкували в альтанці, куди зайшла мати [PERSON] зразу з лайкою - чому не запросили її на день народження, коли ж запросили до столу - вона відмовились, ніхто її не ображав. Що мати хворіла на рак, ні свідок, ні її чоловік не знав. Прохід між будинками довгий час не був перекритий; була ініціатива матері поставити паркан, оскільки казала, що сторонні люди бігали до її туалету у дворі. Замок на паркані стояв зі сторони матері, а не зі сторони відповідача. Свідок пояснила, що не було перекриття газу, світла, води. Були нормальні відносини з матір`ю з 1994 по 2022 року. Родина [PERSON] допомагала з продуктами, ліками; питали у неї що їй треба, то і купляли. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали спадкової справи № 14/2023, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, сформованого 29 грудня 2023 року, приватним нотаріусом КМНО Денисевич С.А. зареєстровано спадкову справу № 14/2023 щодо спадкодавця [PERSON] (т.2 а.с.149,150). [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис № 21867 від 21 грудня 2023 року (т.2 а.с.145). На випадок настання смерті, [PERSON] за життя, 22 березня 2023 року було складено заповіт, за реєстрованим номером 733, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Романовським Б.П. За заповітом [PERSON] заповідала [PERSON] все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, що буде належить [PERSON] на день смерті і на яке вона законом матиме право. Заповіт [PERSON] прочитано вголос і власноручно підписано (т.2 а.с.151). 28 грудня 203 року [PERSON] подав приватному нотаріусу КМНО Денисевич С.А. заяву про прийняття спадщини після смерті свої матері [PERSON] (т.2 а.с.140). Також 09 лютого 2024 року [PERSON] подав приватному нотаріусу КМНО Денисевич С.А. заяву про прийняття спадщини після смерті свої матері [PERSON] (т.2 а.с.143). Постановою приватного нотаріуса КМНО Денисевич С.А. вих. № 32/02-31 від 09 лютого 2024 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на весь буд. [ADDRESS] , який належав його матері [PERSON] , у зв`язку з наявністю іншого спадкоємця, сина померлої, який претендує на обов`язкову частку у спадщині згідно ст. 1241 ЦК України (т.2 а.с.169,170). Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, позивач і відповідач є спадкоємцями першої черги. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом немає, що стверджується матеріалами справи. Як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини між сторонами виникли щодо зменшення належної [PERSON] обов`язкової частки у спадщині до нуля, яка відкрилася після смерті його матері [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Цивільне законодавством закріплює право фізичної особи призначити спадкоємців шляхом складання заповіту і розподілити спадкове майно, майнові права та обов`язки на свій розсуд. Проте, ст. 1241 ЦК України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту. Закон гарантує визначену частку спадщини, яка називається обов`язковою часткою. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 483/597/16-ц (провадження № 61-5184св18) зроблено висновок, що «право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (ст. 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом. Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене ст. 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає». Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер у тому розумінні, що цим правом наділяється виключно певне вичерпне коло спадкоємців першої черги, які є найбільш уразливими у задоволенні їх майнових інтересів (ст. 1241 ЦК України). Зокрема, відповідним правом наділені особи, які в силу свого фізичного стану об`єктивно позбавлені здатності рівної, поруч з іншими особами, реалізації своїх прав, що вимагає додаткового їх захисту з боку держави. Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону. Обов`язкова частка у спадщині визначається у розмірі половини від тієї частки, яка належала б кожному зі спадкоємців, що мають право на неї, при спадкуванні за законом, незалежно від змісту заповіту. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. За матеріалами справи, відповідач [PERSON] , відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] , виданого 15 грудня 2020 року є пенсіонером, а також є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1987 року 2 категорії відповідно до посвідчення серії [NUMBER] , виданого 06 грудня 2002 року (т.2 а.с.144 і зв). Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 13 вересня 2024 року, у власності відповідача [PERSON] перебуває квартира [ADDRESS] ; садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; частина квартири [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,075 га з кадастровим номером 8000000000:90:125:0078 та земельна ділянка площею 0,025 га з кадастровим номером 8000000000:90:125:0083 (т. 1 а.с. 50-53). За даними сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (філія МВС) від 18 вересня 2024 року за [PERSON] обліковуються зареєстрованими: мотоцикл CIZETA 350, 1986 року випуску; автомобіль LEXUS ES 350, 2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] (т. 1 а.с. 184). За даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, [PERSON] у 2022 році Київським виплатним центром здійснювались соціальні виплати внаслідок Чорнобильської катастрофи, за податковою декларацією [PERSON] задекларовано дохід у розмірі 43 000,00 грн (т. 2 а.с. 136-137). Також за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, [PERSON] у 2023 році Київським виплатним центром здійснювались соціальні виплати внаслідок Чорнобильської катастрофи, за податковою декларацією [PERSON] задекларовано дохід у розмірі 106 000,00 грн (т. 2 а.с. 136-137). За матеріалами справи, мати сторін - [PERSON] мала онкологічне захворювання, що підтверджується консультативним висновком ДНП «Національний інститут раку» від 05 жовтня 2023 року (т. 1 а.с. 23). Відповідно до довідки про доходи № 9545 5851 7187 2654 від 07 листопада 2024 року ГУ ПФУ у м. Києві з березня 2023 року по грудень 2023 року отримувала щомісячно пенсію у розмірі 3 018,72 грн (т. 2 а.с. 14,15). Відповідно до пояснення позивача, будучи сусідами по одному домоволодінні з матір`ю [PERSON] , яка мала онкологічне захворювання, отримувала мінімальне пенсійне забезпечення, відповідач належним чином не виконував своїх обов`язків з утримання непрацездатної матері, вчиняв протизаконні дії з утримання документів матері, відключення від водопостачання та доступу до власної території. Відповідно до інформації Голосіївського районного управління ГУ НПУ у м.Києві від 15 листопада 2024 року № 245232-2024, наданої суду на виконання ухвали про забезпечення доказів, у період з 01 січня 2020 року по 20 грудня 2023 року від [PERSON] надходили такі звернення: -20 вересня 2022 року про те, що син [PERSON] не повертає документи на право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] ; -08 грудня 2022 року про те, що син [PERSON] відключив заявниці водопостачання; -22 лютого 2023 року про те, що син [PERSON] періодично без попередження вимикає водопостачання; -28 березня 2023 року про те, що син [PERSON] перешкоджає користуватись будинком за адресою: [ADDRESS] ; -27 червня 2023 року про те, що заявниця 16 квітня 2023 року за адресою: [ADDRESS] , виявила відсутність свідоцтва про право власності, видане на ім`я [PERSON] (т. 2 а.с. 22-23). Разом з тим, стороною відповідача разом із відзивом на позовну заяву надано копію розписки [PERSON] від 08 жовтня 2022 року про отримання від відповідача [PERSON] документів на будинок [ADDRESS] (т. 1 а.с. 218). Про те, що між спадкодавицею та відповідачем склались вкрай неприязні відносини також свідчить факт звернення [PERSON] до Голосіївського районного суду міста Києва із позовною заявою до [PERSON] про розірвання договору оренди землі, датованою 18 жовтня 2023 року та підписаною [PERSON] . Зокрема, у позовній заяві мати сторін вказувала: «не зважаючи на все вищевикладене, а також те, що: - я не лише мати відповідача, а ще й пенсіонерка з мінімальною пенсією, - я передала йому усі наявні у мене та мого чоловіка матеріальні активи, обділивши таким чином свого молодшого сина, - я не отримую від відповідача після цього жодної допомоги (ні фізичної, ні матеріальної), відповідач з осені 2022 року почав перетворювати моє життя на кошмар, позбавляючи мене базових людських потреб у звичайній питній та технічній воді, перекриваючи мені доступ до свердловини з водою, яка знаходиться на подарованій мною ж йому земельній ділянці та погрожуючи перекрити мені не лише воду, а і каналізацію, що виходить з належного мені на праві власності будинку, колодязь якої також знаходиться на подарованій мною відповідачеві земельній ділянці, яку я отримала від територіальної громади міста для обслуговування власного будинку та господарських споруд при ньому»; «У своїй відповіді мій син вчергове погрожує, що я понесу дуже великі витрати, якщо звернусь до суду з цією заявою. Раніше він погрожував, що якщо він отримає хоч якусь повістку в суд, то він перекриє і воду, і каналізацію, щоб я не могла нормально жити у власному будинку та користуватись ним за призначенням і дотримуватись елементарних базових санітарних норм життя, у зв`язку з чим я змушена була тоді вчергове звернутись до поліції 28 березня 2023 року щодо його нових погроз». Аналогічні обставини, у тому числі і наявність тяжкого захворювання, [PERSON] викладала і в заяві про забезпечення позову у справі за її позовом до сина [PERSON] про розірвання договору оренди землі, а також у апеляційній скарзі на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 06 листопада 2023 року № 752/21827/23. При цьому, достовірність фактів, викладених спадкодавицею [PERSON] у зверненнях до правоохоронних та судових органів, не є предметом даного судового провадження, вони лише підлягають дослідженню у світлі відносини, які склались між сином та матір`ю протягом останніх років її життя. Отже, будучи стороною у судовому розгляді, ініційованому [PERSON] , відповідачу [PERSON] було відомо про її матеріальний стан та тяжкий стан здоров`я, тобто безпорадний стан спадкодавиці [PERSON] . Посилання сторони позивача на те, що за життя [PERSON] здавала в оренду кімнату у своєму будинку за договором від 03 вересня 2023 року (т.1 а.с.242), не спростовує потребу матері у матеріальній допомозі з боку сина з огляду на важке захворювання матері. Негативний характер відносин між спадкоємцем [PERSON] та спадкодавцем [PERSON] , наявність неприязних стосунків у зв`язку з поведінкою спадкоємця, підтверджується відповідними доказами, в тому числі показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , двоє із яких були сусідами спадкодавця та не є зацікавленими у вирішенні спору. Показання вказаних свідків узгоджуються з показаннями свідка [PERSON] у частині напружених стосунків із матір`ю відповідача протягом останніх двох років життя [PERSON] . У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що суд може зменшити розмір обов`язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця. При цьому у пункті 6 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Під безпорадним станом належить розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, узв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Як зазначено в постанові Верховного Суду у справі № 757/40264/15-ц (провадження № 61-8214св22) від 18 січня 2023 року відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні спорів про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, ними може вважатися тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця тощо. Зменшення розміру обов`язкової частки в спадщині полягає у пропорційному зменшенні частки такого спадкоємця. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його часткове задоволення та зменшення розміру обов`язкової частки спадкування [PERSON] з 1/4 до 1/8 частки. При цьому, зменшення обов`язкової частки у спадщині відповідача до 0 відсотків буде фактичним усуненням його від права на спадкування, що регламентуються ст. 1224 ЦК України та не було правовою підставою, якою позивач обґрунтовував свої позовні вимоги. Щодо пред`явлення позовних вимог до приватного нотаріуса КМНО Денисевич С.А., суд зазначає наступне. Нотаріус є публічної особою, якій державною надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення права та вчинення нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус дії неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасників нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між учасниками нотаріальної дії. Аналогічна позиція наведена у постанові від 19 січня 2021 року у справі № 227/5540/18 КЦС ВС. Отже, приватний нотаріуса КМНО Денисевич С.А. є неналежним відповідачем, тому у задоволенні позовних вимог до нотаріуса необхідно відмовити у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказує на те, що §1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі ст. 6 конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи (див.mutatis mutandisп.23 рішення від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України»). Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Згідно зі статтею 141 ЦПК України, із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1 211,20 грн. На підставі наведено,

Outcome: partial