Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. 16.09.2025 до Садгірського районного суду м. Чернівці, засобами поштового зв`язку, надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів у якій позивачка просить суд змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від всіх видів доходу та стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , 1/4 частку всіх видів доходу, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно. Свої вимоги мотивує тим, що 10.07.2013 рішенням Садгірського районного суду м.\~Чернівці стягнуто з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 700 гривень щомісячно. На даний час відповідач працює, має постійний дохід, а тому позивачка вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в частці від заробітку. Вказує, що визначена раніше сума аліментів не покриває потреби сина оскільки витрати значно зросли. Відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] до суду не надходив. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Вищезазначений позов надійшов до суду 16.09.2025 та того ж дня переданий на розгляд головуючого судді Асташева С.А., згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 03.10.2025, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача у справі, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 21 жовтня 2025 року, про що повідомлено сторони. В подальшому у зв`язку із неявкою відповідача у справі судове засідання відкладено на 29 жовтня 2025 року. Позивач [PERSON] у позові просила розгляд справи провести за її відсутності, а представник [PERSON] скерувала заяву у якій просила розгляд справи провести за її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про що свідчать матеріали справи. Повідомлявся шляхом надсилання рекомендованого поштового повідомлення за адресою реєстрації та шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду, у порядку визначеному ЦПК України, також інформація про розгляд справи, з зазначенням дати та часу розгляду містилася на офіційній сторінці суду на веб-порталі судової влади України. Відповідач поважні причин неявки суду не повідомив, що підтверджується матеріалами справи, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Процесуальні дії у справі спрямовані на забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову не вчинялися. Зупинення і поновлення провадження не здійснювалося. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та долучені до них докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини встановлені судом. Суд встановив, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 24 грудня 2013 року, [PERSON] народився у місті Чернівцях [INFO] , а його батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5 на звороті). Відповідно до даних посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] , 2009 року народження було надано статус дитини з інвалідністю, посвідчення видане на термін з 06.07.2015 до 24.06.2020 (а.с.6). Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 10.07.2013 у справі №\~726/1278/13-ц стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 700 гривень щомісячно, починаючи з 29.05.2013 до досягнення повноліття (а.с.7). На підставі вказаного рішення суду 10.07.2013 видано виконавчий лист (а.с.8). Також позивачка долучає копію квитанції про оплату 11.03.2025 [PERSON] боргу із аліментів у сумі 15\~732,50 грн (а.с.9). Застосовані норми права та мотиви суду. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно із вимогами ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до положень ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Як роз`яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось з них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України неодноразово зазначав, що право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, відповідно до ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). 3 правового аналізу вищезазначених норм вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження, а ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, а спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, якому належить право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів. Положення ч. 3 ст. 181 СК України не пов`язують право особи, яка звертається до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів з обов`язком надання доказів про наявність підстав для зміни розміру аліментів, оскільки таке право одержувачу аліментів гарантовано вказаною нормою СК України. Змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. Суд повинен враховувати встановлені ч. 2 ст. 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ\~ від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Оскільки обов`язки по утриманню дитини батьки несуть спільно, згоди щодо розміру аліментів на утримання сина сторонами не досягнуто, з відповідача аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. Суд під час розгляду вимог позивачки [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів враховує те, що позивачка, як одержувач аліментів, має право обирати той чи інший спосіб стягнення аліментів, а її право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися. Сторони не заперечують, що наразі неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає із матір`ю та знаходиться на її утриманні. Фактичне виховання дитини одним із батьків створює додаткове навантаження з догляду та виховання, а не лише утримання, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати двоє батьків для розвитку дитини, при цьому тягар здебільшого лягає лише на матір дитини. Позивачка вказує на те, що відповідач є здоровою працездатною особою, отримує стабільний заробіток, а раніше визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі 700 грн наразі не є достатнім для утримання сина та не в повній мірі забезпечує матеріальне становище дитини для її гармонійного розвитку, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 182 СК України, а тому вважає доцільним стягнення аліментів у частці від доходу та просить стягнути аліменти у розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів, посилаючись на необхідність забезпечити кращі інтереси сина. Будь-яких доказів, що заслуговують на увагу і спростовують доводи позивачки, відповідач не надав, а судом їх не здобуто. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.03.2020 у справі №\~759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. На виконання вимог статті 182 СК України під час визначення розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; інші обставини, що мають істотне значення. Також суд бере до уваги потреби в утриманні дитини, які безумовно зросли, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність надання утримання другим з батьків. Оскільки батьки зобов`язані забезпечити дітям належне виховання, навчання, розвиток, житло, беручи до уваги існуючі життєві витрати, вік та стан здоров`я неповнолітнього сина, з врахуванням того, що відповідач є здоровою та працездатною особою, не має інших осіб на утриманні (оскільки доказів зворотного суду не надано),

Outcome: approved