Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

представник заявниці звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON] , який є чоловіком заявниці. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] загинув [INFO] у м. Мирноград Донецької області внаслідок обстрілу з боку військ РФ, тобто в зоні активних бойових дій. Отримати медичне свідоцтво про смерть (форма №106/о) неможливо, оскільки подія сталася на тимчасово небезпечній території, де ведуться бойові дії і відсутній доступ до органів охорони здоров`я та ДРАЦС. Встановлення даного факту заявниці необхідно для державної реєстрації смерті [PERSON] в органах РАЦС. Зважаючи на те, що згідно ч. 2 ст. 317 ЦПК України встановлено невідкладний розгляд справ про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, суд вважає за можливе провести розгляд заяви у відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 24 вересня 2005 року. 12 серпня 2024 року [PERSON] взята на облік, як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Порядок проведення державної реєстрації смерті врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, зі змінами та доповненнями. Положеннями частин першої та другої статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що повноваження щодо державної реєстрації смерті в Україні покладено на відділи державної реєстрації актів цивільного стану та виконавчі комітети сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад. Відділи державної реєстрації актів цивільного стану здійснюють державну реєстрацію смерті шляхом складання актових записів цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях. Відомості, зазначені в актових записах про смерть, складених виконавчими органами сільських, селищних та міських (крім міст обласного значення) рад на паперових носіях та в електронному вигляді, вносяться до Державного реєстру актів цивільного стану громадян протягом трьох робочих днів з дня надходження актового запису до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, що визначено частиною другою статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Як передбачено п. 1 Глави 5 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 №3307/5) підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть. Отже, підставою для проведення державної реєстрації смерті особи є відповідний медичний документ, виданий закладом охорони здоров`я, що підтверджує факт смерті. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Разом з тим, жодних належних, допустимих та достатніх доказів, зокрема, належним чином оформленого медичного документу, на підтвердження факту смерті [INFO] [PERSON] суду не надано. На обґрунтування заявлених вимог до позову долучено витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12025052490000257 від 13 липня 2025 року із якого вбачається, що слідчим відділом 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУСБУ в Донецькій та Луганській областях розслідуються обставини за яких, серед іншого, в результаті ворожого обстрілу 14 вересня 2025 зруйновано житловий будинок, що належить на праві власності [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де внаслідок отриманих поранень [INFO] загинув [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, вказаний витяг належним, допустимим та достатнім доказом смерті\~ [PERSON] вважатися не може, оскільки ці обставини є лише предметом відповідного розслідування у кримінальному провадженні. Процесуальне рішення, яким завершено досудове розслідування та достовірно встановлено обставини події й у тому числі щодо факту смерті [PERSON] , суду не надано. Самі лише фотознімки з місця події та скріншоти переписок в месенджерах не є належними, допустимими і достатніми засобами доказування, на підставі яких суд би міг достовірно, безсумнівно та переконливо встановити факт смерті особи та причини її настання. За законом факт смерті має бути підтверджений також і іншими засобами доказування, зокрема відповідними належним чином оформленими медичними документами. Згідно роз`яснень даних в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах\~встановлення\~фактів, що мають юридичне значення», Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів цивільного стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обгрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. На відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст. 46 ЦК на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Беручи до уваги викладене, суд позбавлений можливості задовольнити вказану заяву та встановити факт смерті особи, а тому в задоволенні заяви слід відмовити за недоведеністю. У той же час, суд вважає необхідним роз`яснити, що заявниця вправі звернутись до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою, в порядку встановленому ЦПК України. Так, Верховний Суд у постанові від 13 березня 2024 року у справі №204/7924/23\~вказав, що за наявності припущень про факт\~смерті\~фізичної особи, у тому числі у зв`язку\~з\~воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про\~встановлення факту смерті\~цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Відповідно до\~ст.\~46 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом померлою, якщо у місці її постійного місця проживання немає відомостей про її місце перебування протягом трьох років, або якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців. У постанові ВП ВС від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22 зроблено правовий висновок про те, що З урахуванням конкретних обставин справи суд може на підставі частини другої статті 46 ЦК України оголосити фізичну особу померлою не раніше спливу шести місяців від дня закінчення активних бойових дій на місці ймовірної загибелі фізичної особи або від дня настання події, за якої відбулася загибель фізичної особи, якщо така подія хоча і є наслідком воєнних дій, проте сталася не на території ведення активних бойових дій. Словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо в контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України. Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року N? 309, який суди можуть використовувати для визначення часових характеристик ведення воєнних дій на конкретній території України. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що з урахуванням конкретних обставин справи суд може розпочати відлік шестимісячного строку для оголошення особи померлою від дня настання події, яка спричинила загибель фізичної особи, у разі якщо ця подія відбулася за межами території ведення активних бойових дій, проте є наслідком воєнних дій. Отже, у разі наявності лише припущень про смерть особи, зокрема у зв`язку з воєнними діями, за відсутності достовірних доказів цього факту, належним способом судового захисту є звернення із заявою про оголошення фізичної особи померлою в порядку, передбаченому статтею 46 ЦК України, а не із заявою про встановлення факту смерті. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed