Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

[PERSON] , 20.08.2025 звернувся в суд зі вказаною заявою, в якій просить встановити факт самостійного виховання та утримання ним своєї дитини неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Заяву обґрунтував тим, що з 28.10.2005 по 25.04.2013 перебував у шлюбі з [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між нами припинені з 2013 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 25.04.2013 їх шлюб розірвано. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір?ю [PERSON] . Починаючи з 2013 року [PERSON] , періодично, не рідко та тривало проживав у нього, ходив до школи, разом робили домашні завдання, відновив свої тренування по таеквондо, кікбоксінгу WAKO (неодноразово займав призові місця, отримував грамоти та медалі), покращилися оцінки в школі та інше, в цей час його мати знаходилась та проживала у Росії. З травня 2017 року і остаточно з червня 2017 року та до теперішнього часу, син мешкає з ним та він повністю його утримє, займаться його вихованням. 14.06.2018 ним було подано позовну заяву до Орджонікідзевського районного суду міста Харкова стосовно [PERSON] про визначення місця проживання дитини і припинення стягнення з нього на користь останньої аліментів (враховуючи що син вже тривалий час утримувався та проживав з ним). За наслідками розгляду його позовної заяви судом 24.10.2020 судом було прийнято рішення про задоволення позовних вимог, визначено місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , разом з ним (батьком). Фактично, на сьогоднішній час син [PERSON] , постійно проживає з ним, а мати зовсім не приймає участі у вихованні і тим паче в утриманні дитини. Так, станом на 07.08.2025 згідно з розрахунком заборгованості по аліментам наданого Індустріальним відділом державної виконавчої служби у м.Харкові, має заборгованість зі сплати аліментів на суму 130487,88 грн, внесена до реєстру боржників, та на її майно накладено арешт. З початку військового вторгнення Росії в Україну, з 24.02.2022, він з сином проживали у м.Харкові. В березні 2022 року, з урахуванням подій що на той час були в місті Харкові і перенесеними сином емоцій та психологічних травм (побувавши під обстрілами і т.п.), та з метою збереження життя сина, вимушений був вивезти його до с.Дмитрівка, де проживають по теперішній час. У листопаді 2024 року відповідо до ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», він пройшов ВЛК, визнаний - придатним до служби у в/ч забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), мед підрозділах, підрозділах логістики, зв?язку, О3, охорони (довідка ВЛК при [INFO] від 08.11.2024 №1/3350 гр.ІI ст.346,396,416,61 в. Надалі ним було надано до [INFO] (Знам?янка) довідку про проходження ВЛК, а також заяву та наявні документи що в нього були (рішення суду що син проживає з ним, свідоцтво про народження, заборгованість матері і т.п.) для отримання відстрочки від мобілізації на підставі п.4. ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Рішеннями комісій ТЦК та СП, періодично - взагалі, йому надавалась відстрочки від мобілізації до 07.08.2025. Після закінчення ліцею у 2025 році, він з сином планували подальше його навчання і подали інформаційні документи до Вроцлавського політехнічного університету (Польша). Але при перетині кордону України і Польші, прикордонниками України, не враховуючи Законодавство, Конституцію України та надану відстрочку від мобілізації, а також наявні документи (рішення суду, що син проживає з ним, свідоцтво про народження, заборгованість матері, довідки і т.п.), йому було відмовлено - недозволено. Приймаючи рішення, не дивлячись на рішення комісій ТЦК та СП, прикордонники послалися на ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та внесеними змінами, постановами до нього, а саме необхідності підтвердження його самостійного виховання і утримання сина, не довідками з державних установ (виконавча служба, довідки зі служби у справах дітей та інше) а саме: рішення суду щодо самостійного виховання та утримування дитини. За такого неповнолітній син [PERSON] , не зміг поки що подати належним чином документи та продовжити навчання у Вроцлавському політехнічному університеті (Польша). Після повернення до місця проживання, він звернувся на «гарячу - урядову лінію - 15-45», де надав всю інформацію про себе і сина та виклав проблеми і обставини що трапились, де йому порекомендували в першу чергу звернутись до суду за місцем проживання, з заявою щодо визначення факту самостійного виховання та утримання сина. Враховуючи вищезазначене, у зв?язку зі змінами у чинному законодавстві України, виникла необхідність його звернення до суду з даною заявою, з метою встановлення, підтвердження факту самостійного утримання та виховання ним своєї дитини - [PERSON] , [INFO] . Мати [PERSON] на території Дмитрівської сільськох ради не зареєстрована і не проживає, місце її перебування не відоме, скоріш за все вона проживає за кордоном на території Російської Федерації. Вона не проявляє до сина належної уваги, не цікавиться життям дитини, розвитком, вихованням, не сплачує на його утримання аліменти, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Необхідність встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини викликана неналежною поведінкою [PERSON] по відношенню до їх спільного сина, пов`язана з його бажанням захистити в першу чергу інтереси дитини та зокрема його право на навчання за кордоном. Для супроводу неповнолітнього сина за кордон, йому необхідно отримати відстрочку від мобілізації на підставі п.4 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тому і виникла необхідність підтвердження факту самостійного виховання та утримання ним неповнолітньої дитини, віком до 18 років. Законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини, віком до 18 років. Заявник [PERSON] та його представник адвокат Ткаченко О.В. у судове засідання не з`явилися, представник заявника подав заяву, в якій просив розглядати справу за їх відсутності. Заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини її неявки суду не відомі, будь-які заяви чи клопотання від неї не надходили. Представник заінтересованої особи Дмитрівської сільської ради у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та вказав, що Дмитрівська сільська рада не заперечує проти задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту, який має юридичне значення, а саме самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини Представник заінтересованої особи - [INFO] у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, будь-які заяви чи клопотання від нього не надходили. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що з 28.10.2005 [PERSON] та [PERSON] пербували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 25.04.2013. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про його народження серія [NUMBER] , видане повторно Знам`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 17.06.2025. Згідно з довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 01.04.2022 №3507-7000315035 та від 11.07.2023 №3507-75016699432, заявник [PERSON] , [INFO] та його син [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в місті Харкові, фактично проживають по [ADDRESS] . У довідці Дмитрівської сільської ради Кропвиницького району Кіровоградської області від 11.07.2025 №417 зазначено, що [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] , [INFO] , та займається його вихованням. [PERSON] . [INFO] , яка є матір`ю [PERSON] на території Дмитрівської сільської ради не зареєстрована і не проживає, її місце перебування сільській раді не відоме. У державному [PERSON] реєстрі відомості щодо місця реєстрації [PERSON] , [INFO] , відсутні. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14.02.2020 (справа №644/3618/18) задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] . Про визначення місця проживання дитини, припинення стягнення за виконавчим провадженням та стягнення аліментів. Ухвалено: визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] за місцем його фактичного проживання за адресою: [ADDRESS] ; припинити стягнення за виконавчим провадженням №48190457, яке знаходиться на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області щодо стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] розмір безпідставно одержаних аліментів за період з 01.06.2017 по 30.04.2019, в сумі - 39914,44 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви ( 25.05.2018) до суду та до досягнення дитиною повноліття. Вказаним рішенням поміж іншого встановлено, що дитина з червня 2017 року по день ухвалення рішення фактично мешкала разом з батьком та знаходилася на повному його утриманні. Відповідач [PERSON] мешкає окремо, в РФ. Позовні вимоги остання визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Також у рішення вказано, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] . проживає в м.Крапоткін, Краснодарський край, РФ. Відповідно до довідок Індустріального відділу державної виконавої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністапрства юстиції від 07.08.2025, на примусовому виконанні у виконавчій службі знаходиться виконавчий лист №644/3618/18 від 27.03.2020 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист пред`явлено до примусового виконання 03.06.2020. Станом на 01.08.2025 проведено розрахунок заборгованості по аліментам, який за період з 01.08.2021 до 01.07.2025 складає 130487 грн 88 коп. Рішенням виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради від 30.01.2025 №24, неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів, як такому, що зазнав психологічного насильства. Згідно з характеристикою [PERSON] , виданою 20.06.2025 Дмитрівським ліцеєм ім.Т.Г.Шевченка Дмитрівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області за місцем його навчання, [PERSON] навчався в ліцеї з 2022 року. Протягом навчання зарекомендував себе учнем із достатнім рівнем знань. Батько приділяє належну увагу вихованню сина, є для нього беззаперечним авторитетом. У довідці виданій 31.07.2025 ТОВ «Компанія Альфа-Продукт» зазначено, що [PERSON] в перівод з 10.06.2016 до 30.06.2023 працював у вказаній компанії начальником відділу служби охорони мережі супермаркетів «Класс», за вказаний період зарекомендував себе з позитивного боку. По характеру спокійний, доброзичливий, чуйний. Серед працівників та адміністрації користувався заслуженою повагою та авторитетом. З 2016 року самостійно виховує неповнолітнього сина, [PERSON] . Приділяє належну увагу його вихованню, розвитку та навчанню, зайняттям спорту. З довідки Головного центру спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 02.10.2025 вбачається, що [PERSON] починаючи з вересня 2018 року неодноразово перетинала державний кордон України. Востаннє, 13.02.2020 зафіксовано в`їзд на територію України, пункт Гоптівка. Пункт Гоптівка, це пункт пропуску через державний кордон України на кордоні з Росією. Згідно з письмовими поясненнями [PERSON] , яка проживає в місті Харкові, вона знає заявника з 2015 року, проживади по сусідству, характеризує його з позитивного боку. Їй відомо, що з 2016-2017 року він самостійно виховував і повністю утримував сина [PERSON] , [INFO] . Мати [PERSON] виїхала до Росії, де постійно і проживала, з сином не спілкувалася та не допомагала. [PERSON] завжди мав охайний вигляд, ходив до школи, на спортивні тренування. [PERSON] завжди гордився сином та всіляко його підтримував і допомагав. Він гарна, доброзичлива людина, хороший батько. [PERSON] в своїх письмових поясненнях вказала, що проживає по [ADDRESS] , по сусідству з [PERSON] він доброзичливий, гарний, чемний сусід. Самостійно виховує сина [PERSON] , а мати [PERSON] проживає в Росії, і їм не допомагає і не спілкується. Кирил ходив до школи, добре начався, мав завжди охайний, чистий вигляд, у спілкуванні був чемним, вихованим, доброзичливим. Неповнолітній [PERSON] в письмовому зверненні до суду повідомив, що постійно проживає, перебуває на утриманні та вихованні свого батька [PERSON] . Свою матір [PERSON] , 1983 року народження, останній раз бачив та спілкувався з нею 14.02.2018. На сьогоднішній день з [PERSON] (мамою) не спілкувався і не спілкується. Вже більш ніж сім років, його мама жодного разу йому не зателефонувала, ініціативи щодо спілкування не проявляла. Пунктом 5\~частини2 статті 293\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315\~ЦПК України і не є вичерпним. Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Велика Палата Верховного суду у своїй ухвалі від 19.03.2025 у справі №127/3622/24, відступивши від правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №201/5972/22, зробила правовий висновок про те, що справи про встановлення факту самостійно виховання дитини слід розглядати за правилами окремого провадження. Такий порядок встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини визначений тому, що саме в порядку окремого провадження суд встановлює обставини та перевіряє (підтверджує) їх доказами незалежно від наданих сторонами доказів та зазначених доводів на їх спростування. Тобто встановлення юридичного факту як підстава для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби здійснюється безпосередньо судом. Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях. 24.02.2022 Указом Президента України\~№ 64/2022 в Україні введений воєнний стан у зв`язку зі збройним нападом Російської Федерації, який триває і дотепер. Відповідно до статті 4\~Закону України\~від 21.10.1993\~№ 3543-XII\~«Про мобілізаційну\~підготовку та\~мобілізацію» організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Пунктом 4 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну\~підготовку та\~мобілізацію від 21.10.1993 №3544-XII у діючій редакції, передбачено, що не підлягають\~призову на\~військову службу\~під час\~мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі\~частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Пунктом 56 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ\~від 16.05.2024\~№ 560 з наступними змінами і доповненнями визначено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Додатком №5 до Порядку, визначено Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Згідно зі вказаним Переліком, особи, які мають право на відстрочку на підставі п.4 ч.1 ст.23 Закону №3544-XII\~повинні подати\~документи,\~що підтверджують\~право на\~відстрочку,\~а саме\~свідоцтво про\~народження дитини\~(дітей)\~із зазначенням\~батьківства військовозобов`язаного\~та один\~із документів:\~свідоцтво про\~смерть одного\~з батьків\~або рішення\~суду про\~оголошення одного\~із батьків\~померлим,\~або рішення\~суду про\~позбавлення одного\~з батьків\~батьківських прав,\~або рішення\~суду про\~визнання одного\~із батьків\~безвісти відсутнім,\~або витяг\~із Єдиного\~реєстру осіб,\~зниклих безвісти\~за особливих\~обставин,\~або вирок\~суду,\~за яким\~особа відбуває\~покарання у\~місцях позбавлення\~волі,\~або документи,\~які підтверджують,\~що особа\~самостійно виховує\~та утримує\~дитину (рішення\~суду про\~встановлення факту\~самостійного виховання\~дитини або\~витяг з\~Державного реєстру\~актів цивільного\~стану громадян\~про народження\~із зазначенням\~відомостей про\~батька відповідно\~до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціальною забезпечення судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність виховання дитини. Згідно зі ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно зі ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Відповідно до\~ст.157\~Сімейного Кодексу\~України,\~питання виховання\~дитини вирішується\~батьками спільно.\~Той з\~батьків,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~зобов`язані\~брати участь\~у її\~вихованні і\~має право\~на особисте\~спілкування з\~нею. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, за певних обставин. За змістом ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На переконання\~суду досліджені\~в судовому\~засіданні докази\~підтверджують факт,\~що неповнолітній\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~перебуває на\~утриманні та\~вихованні лише\~свого батька\~ [PERSON] ,\~оскільки його\~мати [PERSON] \~самоусунулася від\~виконання батьківських\~обов`язків щодо\~виховання та\~утримання своєї\~неповнолітньої дитини.\~Проживає окремо,\~не спілкується\~з дитиною,\~не цікавиться\~її життям,\~матеріальної допомоги\~як в\~примусовому порядку\~так і\~добровільно не\~надає. Заявлені вимоги пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за заявником певного соціально-правового статусу батька, який самостійно виховує та утримує дитину, і можливістю у зв`язку з цим оформлення права на відстрочку на підставі п.4 ч.1 ст.23 Закону №3544-XII, а також для забезпечення\~прав самої\~дитини, можливого супроводу її батьком за межі території України для вирішення питання про навчання за кордоном. Встановлення факту самостійного виховання та утримання заявником свого неповнолітнього сина [PERSON] , не є перешкодою для спілкування дитини з матір`ю та участі її у вихованні останнього, оскільки вона не позбавлена батьківських прав щододитини, законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення і встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відтак заява [PERSON] про встановлення факту самостійного виховання та перебування на утриманні неповнолітньої дитини підлягає задоволенню. Відповідно до ч.7 ст.294 УПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved