Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

12.06.2025р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 24.08.2024р. він направив [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір про надання кредиту, яку вона прийняла, після чого на її номер телефону через телекомунікаційну систему було направлено одноразовий ідентифікатор, який нею було введено. Таким чином, 24.08.2024р. між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та відповідачкою було укладено договір №480174-КС-004 про надання кредиту, який був підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Умовами вказаного договору визначено, що кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 14000,00грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, перерахувавши кредитні кошти на банківську картку відповідачки. Відповідачка лише частково сплатила заборгованість за кредитним договором, внаслідок чого станом на 28.05.2025р. в неї виникла заборгованість за цим договором в розмірі 37931,60грн., у тому числі: 14000,00грн. сума прострочених платежів по тілу кредиту, 17640,00грн. сума прострочених платежів по процентах, 6081,60грн. сума заборгованості по штрафам та 210,00грн. сума прострочених платежів за комісією. Вказану заборгованість, а також сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 2422,40 грн., позивач просить стягнути з відповідачки на його користь. В судове засідання представник позивача не з`явився, але в позовній заяві просив розглянути справу без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, про дату, час і місце засідання була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив на позов, а також заяву про розгляд справи за її відсутністю не подала. За таких обставин, враховуючи неявку відповідачки, повідомленої належним чином, приймаючи до уваги згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, дійшов такого висновку. 24.08.2024р. між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] було укладено договір №480174-КС-004 про надання кредиту, який був підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Умовами вказаного договору визначено, що кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 14000,00грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом (а.с.17-зворот 27). На підтвердження своїх вимог позивач надав до суду анкету клієнта з інформацією стосовно бажаного кредиту із зазначенням номера банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів (а.с.51). Згідно підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «ПРОФІТГІД», яке здійснює фінансові платіжні послуги з переказу коштів, кредитні кошти в розмірі 14000,00грн. були перераховані відповідачці на її банківський рахунок, зазначений в анкеті (а.с.51-зворот). Внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором про надання кредиту станом на 28.05.2025р. в неї виникла заборгованість за цим договором в розмірі 37931,60грн., у тому числі: 14000,00грн. сума прострочених платежів по тілу кредиту, 17640,00грн. сума прострочених платежів по процентах, 6081,60грн. сума заборгованості по штрафам та 210,00грн. сума прострочених платежів за комісією, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с.12-13), а також довідкою про стан заборгованості (а.с.14). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). 30.09.2015р. набрав чинності Закон України «Про електронну комерцію», яким встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Частиною 4 цієї статті визначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Разом з цим, відповідно до ч.6 цієї статті відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Також, ч.12 цієї статті визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За змістом ст.12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021р. у справі №524/5556/19 та від 10.06.2021р. у справі №234/7159/20. Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). Встановлено, що відповідачка отримала кредитні кошти, але не надала суду доказів, які б спростовували її заборгованість перед позивачем. З заявами та клопотаннями про витребування доказів, які могли б свідчити про відсутність заборгованості, відповідачка до суду не зверталася, відзив на позов не подала. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з урахуванням процентів за користування кредитом та комісії підлягають задоволенню. Разом з цим, відповідно до положень п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022р. за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи ту обставину, що штрафи за кредитним договором №480174-КС-004 від 24.08.2024р. нараховані у період дії в Україні воєнного стану, тобто після 24.02.2022р., вони підлягають списанню кредитодавцем та підстави для їх стягнення за рішенням суду відсутні. Щодо клопотання позивача про витребування у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» доказів, суд зазначає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки обсяг наданих позивачем доказів є достатнім для ухвалення законного та обгрунтованого рішення. При зверненні до суду з цією позовною заявою позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40грн., що підтверджується платіжною інструкцією №8051 від 12.06.2025р., який в силу ч.1 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: partial