Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

До Пересипського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до [PERSON] в якій позивач з урахуванням уточнення позовних вимог просить стягнути з [PERSON] на користь Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради надміру виплачену щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання у розмірі 14000 (чотирнадцять тисяч) гривень 00 копійок та суму сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] , [INFO] , була облікована як внутрішньо переміщена особа в Управлінні соціального захисту населення в Пересипському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради у період з 26.04.2022 по 23.02.2023 та отримувала допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 2000,00 грн. щомісяця у період з 01.03.2022 по 30.09.2022. Заяви про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та надання допомоги на проживання були сформовані [PERSON] за допомогою мобільного додатку Дія. За результатами здійснення контролю Головним управлінням національної соціальної сервісної служби в Одеській області (Акт проведення перевірки дотримання вимог законодавства під час надання соціальної підтримки, соціальних послуг та стосовно дотримання прав дітей від 07.09.2022 №27) було виявлено, що [PERSON] не переміщалася з територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією після 24.02.2022. Факт нездійснення переміщення [PERSON] після 24.02.2022, підтверджуються отриманням нею у 2021 році доходів в адміністративно-територіальних одиницях відмінних від адреси останнього задекларованого/зареєстрованого місця проживання. Оскільки, на час введення в Україні воєнного стану згідно з указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 [PERSON] не переміщалася з тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, територій, на яких ведуться бойові дії, право на допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам вона не мала. Жодних доказів про перебування відповідача за місцем реєстрації у м. Авдіївка, Донецької області, станом на 24.02.2022, [PERSON] до управління не надавала. У зв`язку з вищезазначеним, за період з 01.03.2022 по 30.09.2022 виникла переплата бюджетних коштів у сумі 14000.00 грн. Повідомлення про припинення надання соціальної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання та необхідність повернення коштів із зазначенням розрахункового рахунку Держказначейської служби України [PERSON] було надіслано листами від 12.09.2022 №16.02-10/2099, від 29.12.2023 №19.08-19/134, від 23.07.2024 №20.08-19/116, від 28.04.2025 №20.08-19/127. По теперішній час [PERSON] вищезазначених коштів не повернула. Отже, розмір коштів, які підлягають поверненню до державного бюджету складає 14000 (чотирнадцять тисяч) гри 00 коп. Проте, незважаючи на вищевикладене, на дату подання позовної заяви, вимоги управління не виконанні, заборгованість у розмірі 14000,00 грн. відповідачем Департаменту не повернута, що і стало підставою для звернення до суду із зазначеним позовом. Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 29 серпня 2025 року було відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання\~відзиву на позовну заяву. (а.с. 24,25). Ухвалою від 23 вересня 2025 року прийнято до розгляду заяву про уточнення позовних вимог Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, що подана в рамках розгляду цивільної справи за позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (адреса місцезнаходження: 65022, м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д) до [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS] , адреса проживання ВПО: [ADDRESS] ) про стягнення надмірно виплаченої суми щомісячної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання. Стороною відповідача адвокатом Кокарєвим А. П. 29 вересня 2025 року надано відзив на позовну заяву. Сторона відповідача просила відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного. Облік внутрішньо переміщених осіб ведеться відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312). Лише у редакції п. 5 Порядку від 21.11.2023 року було визначено, що Допомога призначається внутрішньо переміщеним особам: які перемістилися (повторно перемістилися) з 1 січня 2022 р. з територій, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінрозвитку (далі - перелік територій), щодо яких не визначено дати завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. Таким чином, до 21.11.2023 момент переміщення особи у часі з окупованої території або території бойових дій не було визначено у Порядку, а отже станом на 26.04.2022 року було неважливо з якого часу [PERSON] перемістилась з тимчасово окупованої території, території ведення бойових дій. Лише з травня 2022 року допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилася з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій. Проте, [PERSON] із заявою про взяття на облік ВПО та заявою про надання допомоги на проживання ВПО звернулась 26.04.2022 року, що також додатково вбачається з Рішення про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 30.05.2022 року. Таким чином, можливо дійти до висновку що й подальша виплата допомоги [PERSON] після травня 2022 року була правомірною. Крім того, [PERSON] не вчиняла недобросовісних дій, які стали наслідком призначення та виплати їй допомоги, така була призначена добровільно, без помилок. Місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , і вона змушена була покинути свою домівку саме через постійні бойові дії оскільки антитерористична операція розпочалася ще починаючи з 14 квітня 2014 року, і наразі Відповідачка не може повернутись до свого будинку та постійного місця проживання через подальшу окупацію цієї території російською федерацією. Крім того, доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку ДПСП ОМР, чи надання відповідачем завідомо неправдивих даних або підроблених документів, які стали підставою для переплати допомоги, а також зловживань з боку відповідачки при отриманні такої допомоги позивачем до суду не надано. Таким чином позивачем не доведено факт зловживань з боку відповідачки, її винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних та отримання переплати соціальної допомоги. Стороною позивача 06 жовтня 2025 року надано відповідь на відзив. Позивач зазначив, що отримання статусу внутрішньо переміщеної особи не надає автоматичного права на отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті. Тобто, важливим є сам факт перебування особи на момент виникнення воєнного стану на зазначеній території та переміщення з неї. [PERSON] на момент виникнення обставин, зазначених в статті 1 Закону проживала у м. Одесі та не переміщалась з тимчасово окупованої російською федерацією території України, територій, на яких ведуться бойові дії, після введення в Україні воєнного стану. Крім того, представник відповідача у своєму відзиві не заперечує, що [PERSON] проживала у місті Одесі до 24.02.2022. Отже, [PERSON] при поданні заяв про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи та надання допомоги на проживання надала недостовірні відомості, що призвело до неправомірного отримання нею допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Крім того позивачем надано Акт проведення дотримання вимог законодавства під час надання соціальної підтримки, соціальних послуг та стосовно дотримання прав дітей від 07.09.2022 №27 та зазначачено, що його не було додано до позовної заяви, оскільки основними доказами у справі є обмін з ДФС, довідка з ПФУ, лист Дочірнього підприємства «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» від 11.09.2025 №717 з додатками. Стороною відповідача 07 жовтня 2025 року надано заперечення (відповідь на відзив). Відповідач крім того, що зазначено в відзиві, зазначив, що правова позиція відповідачки ґрунтується саме на тому, що Рішення про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 30.05.2022 року було прийнято добровільно, за відсутності рахункової помилки та недобросовісних дій [PERSON] , тому позовні вимоги не підлягають до задоволення. Представник позивача надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача адвокат Кокарєв А. П. в запереченні (відповіді на відзив) просив справу розглядати за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та їх безпосередньому дослідженні, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , була облікована як внутрішньо переміщена особа в Управлінні соціального захисту населення в Пересипському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради у період з 26.04.2022 по 23.02.2023 та отримувала допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 2000,00 грн. щомісяця у період з 01.03.2022 по 30.09.2022. Заяви про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та надання допомоги на проживання були сформовані [PERSON] за допомогою мобільного додатку Дія. За результатами здійснення контролю Головним управлінням національної соціальної сервісної служби в Одеській області (Акт проведення перевірки дотримання вимог законодавства під час надання соціальної підтримки, соціальних послуг та стосовно дотримання прав дітей від 07.09.2022 №27) було виявлено, що [PERSON] не переміщалася з територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією після 24.02.2022. Факт нездійснення переміщення [PERSON] після 24.02.2022, підтверджуються отриманням нею у 2021 році доходів в адміністративно-територіальних одиницях відмінних від адреси останнього задекларованого/зареєстрованого місця проживання. Оскільки, на час введення в Україні воєнного стану згідно з указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 [PERSON] не переміщалася з тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, територій, на яких ведуться бойові дії, право на допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам вона не мала. Жодних доказів про перебування відповідача за місцем реєстрації у м. Авдіївка, Донецької області, станом на 24.02.2022, [PERSON] до управління не надавала. У зв`язку з вищезазначеним, за період з 01.03.2022 по 30.09.2022 виникла переплата бюджетних коштів у сумі 14000.00 грн. Згідно листа ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» від 11 вересня 2025 №717, [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] дійсно працює в компанії ДП «ЛПП Україна «АТ «ЛПП» з 19 03.2019 р. (наказ про прийняття № 684/к від 18.03.2019р.) на посаді заступника керуючого магазину магазину т/м Sinsay, ТВОК «Рів`єра», м. Одеса, що знаходиться за адресою: Одеська обл., Комінтернівський р-н, с. Фонтанка. На даний час займає посаду керуючої магазину т/м [NUMBER] , ТЦ "Сільпо", м. Одеса, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Палія Семена, 93а, На момент оформлення на роботу працівник був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Дані внесено з паспорту про місце реєстрації проживання. Фактичне місце проживання працівника: [ADDRESS] . Місце фактичного проживання внесено з заяви працівника на працевлаштування з зазначенням фактичного місця проживання. Таким чином відповідач станом на час введення в Україні воєнного стану згідно з указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 не переміщалася з тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, територій, на яких ведуться бойові дії, право на допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам вона не мала, оскільки проживала та працювала в компанії ДП «ЛПП Україна «АТ «ЛПП» з 19 03.2019 р. (наказ про прийняття № 684/к від 18.03.2019р.) на посаді заступника керуючого магазину магазину т/м Sinsay, ТВОК «Рів`єра», м. Одеса, що знаходиться за адресою: Одеська обл., Комінтернівський р-н, с. Фонтанка. Відповідно до Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332, допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокування), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали заявку на відшкодування відповідних витрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті. Отже, важливе значення має саме факт проживання, а не місце реєстрації на момент виникнення обставин на території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Основного Закону). Відповідно до приписів ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала Не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України). З аналізу приписів вказаної норми логічно випливає, що умовами неповернення отриманих коштів у виді допомоги як ВПО [PERSON] є факт відсутності рахункової помилки управління при нарахуванні допомоги [PERSON] , а також її добросовісна поведінка. Судом установлено відсутність будь-яких рахункових помилок при нарахуванні та виплаті допомоги [PERSON] . Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08.05.2018 (справа №910/1873/17) принцип добросовісності\~це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Під час розгляду справи установлено, що [PERSON] , достовірно знаючи про те, що вона на час повномасштабного вторгнення РФ до України (24.02.2022) не переміщалася із зони проведення бойових дій, або окупованої території, а проживала та працювала в с. Фонтанка Одеської області, не вжила заходів щодо повідомлення департаменту про припинення виплати їй допомоги, що призвело до її безпідставного отримання у значному розмірі. Тобто її поведінка кваліфікується судом як недобросовісна. Оскільки поведінка відповідача характеризується як недобросовісна, суд доходить висновку про необхідність стягнення надмірно перерахованих бюджетних коштів з відповідача. За\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає до задоволення у повному обсязі, з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3028 грн.

Outcome: approved