Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

Зміст позовних вимог. ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» звернулось до суду з позовом в обґрунтування якого зазначило, що 16.11.2007 між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № Э_441/23_07, відповідно до якого Кредитодавець при наявності вільних кредитних ресурсів надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень, зі сплатою 26 відсотків річних. У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору утворилась заборгованість, у зв`язку з чим кредитор звернувся до суду з позовною заявою за захистом своїх прав. 30.04.2013 рішенням Московського районного суду міста Харкова у справі № 2027/19005/12 позов ПАТ «Фідобанк» (яке є правонаступником АБ «Факторіал-Банк») задоволено; стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 23934,84 грн. Правовідносини, що були предметом судового розгляду, витікали з кредитного договору № Э_441/23_07 від 16.11.2007. 16.07.2013 рішенням Апеляційного суду Харківської області у справі № 2024/19005/12 рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2013 року скасовано; позовні вимоги ПАТ «Фідобанк» - задоволені частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 23934,84 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 239,34 грн; у задоволенні інших вимог відмовлено. Вказане судове рішення набрало законної сили. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 16.07.2013 у справі № 2024/19005/12 відповідачем [PERSON] не виконане, сума заборгованості після ухвалення судового рішення не змінилась та становить 23934,84 грн. 03.02.2021 між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL1N019277_205/1 про відступлення прав вимоги. За змістом пункту 57 Додатку № 1 до Договору № GL1N019277_205/1 про відступлення прав вимоги від 03.02.2021 до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] за кредитним договором № Э_441/23_07 від 16.11.2007 та договором застави № Э_441/23_07-ДЗ від 16.11.2007. Станом на сьогодні, вказане грошове зобов`язання є невиконаним, відповідач ухиляється від повернення кредитних коштів на шкоду кредитору. У зв`язку з тим, що відповідач безпідставно користується грошовими коштами, позивач вважає, що у останнього виникло законне право на стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за користування коштами, передбачених статтею 625 ЦК України. На підставі викладеного позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 15124,01 грн, яка складається з 11606,57 грн - інфляційного збільшення, 3517,44 грн 3% річних за користування грошовими коштами. Крім того просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 02.09.2025 провадження у справі відкрито й прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відзив на позовну заяву відповідачем не поданий. Досліджені судом докази. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини: 16.11.2007 між Акціонерним банком «Факторіал-Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № Э_441/23_07, відповідно до якого Кредитодавець при наявності вільних кредитних ресурсів надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень, зі сплатою 26 відсотків річних (а.с. 13-16). 30.04.2013 рішенням Московського районного суду міста Харкова у справі № 2027/19005/12 позов ПАТ «Фідобанк» (яке є правонаступником АБ «Факторіал-Банк») задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 23934,84 грн. Правовідносини, що були предметом судового розгляду, витікали з кредитного договору № Э_441/23_07 від 16.11.2007 (а.с. 17-20). 16.07.2013 рішенням Апеляційного суду Харківської області у справі № 2024/19005/12 рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2013 року скасовано, позовні вимоги ПАТ «Фідобанк» - задоволені частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 23934,84 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 239,34 грн; у задоволенні інших вимог відмовлено. Рішення не набрало законної сили (а.с. 21-22). 03.02.2021 між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL1N019277_205/1 про відступлення прав вимоги. За змістом пункту 57 Додатку № 1 до Договору № GL1N019277_205/1 про відступлення прав вимоги від 03.02.2021 до ТОВ «Консалт Солюшенс» перейшло право вимоги, серед іншого, до [PERSON] за кредитним договором № Э_441/23_07 від 16.11.2007 та договором застави № Э_441/23_07-ДЗ від 16.11.2007 (а.с. 26-36). Згідно з розрахунком, за період з 02.04.2017 до 23.02.2022 позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано інфляційні витрати у розмірі 11606,57 грн, три відсотки річних у розмірі 3517,44 грн, а всього 15124,01 грн (а.с. 23-25). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між АТ «Факторіал-Банк» та відповідачем 16.11.2007 укладений кредитний договір, зобов`язання за яким відповідачем не виконано. Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 30.04.2013 позов ПАТ «Фідобанк» (яке є правонаступником АБ «Факторіал-Банк») задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 23934,84 грн, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16.07.2013 рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2013 року скасовано, позовні вимоги ПАТ «Фідобанк» - задоволені частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 23934,84 грн. 03.02.2021 між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір № GL1N019277_205/1 про відступлення прав вимоги. Предметом позову є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідачу за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 за невиконання грошового зобов`язання боржником. Таким чином, ПАТ «Фідобанк» вибуло з правовідносин, що виникли за кредитним договором, а ТОВ «Консталт Солюшенс» набуло всіх прав кредитора за договором. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як убачається з ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення позичальником зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. На час розгляду справи судом відповідачем не надано альтернативного розрахунку заборгованості, а також даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку. Отже позивачем доведений факт наявності за відповідачем заборгованості за договором та набуття права вимоги за угодою, а відтак, відповідачем дійсно порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року справа №522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20) Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку, сформульованого в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18). Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості не змінює змісту відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) вказано, що: «правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Отже, позивач, який набув прав кредитора, має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц сформувала висновок про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. На час звернення до суду з позовною заявою, згідно із Законом України від 30.03.2020 № 540-IXрозділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, що набрав чинності з 03.04.2020, яким встановлено, що під час карантину строки, визначені, зокрема, ст. ст. 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020№ 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CоV-2»встановлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався та був скасований тільки з 1 липня 2023 року. Також відповідно до пункту 18 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 год.30 хв. 24 лютого 2022 року. Цейправовий режим зберігся і до дня подачі позовної заяви. Враховуючи зазначене, звертаючись до суду з цим позовом позивач здійснив розрахунок заборгованості за період з 02.04.2017 до 23.02.2022, тобто у межах строку позовної давності. На підставі викладеного, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат. Згідно з платіжною інструкцією № 356 від 28.08.2025 при пред`явленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовна заява задоволена у повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір суд стягує з відповідача.

Outcome: approved