Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

25 серпня 2025 року представник [PERSON] адвокат Клокол В.І.. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» звернулась до Індустріального районного суду міста Дніпра з позовною заявою [PERSON] до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 34,7 кв.м. та житловою площею 38,2 кв.м.. В обґрунтування позову зазначено, що 22 серпня 1995 року Виконавчим комітетом Авдіївської міської Ради народних депутатів , було видано свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 34,7 кв. м. на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] . Право власності на вищевказане нерухоме майно зареєстровано в БТІ м.Донецька за реєстровим № 5054 від 27 серпня 1995 року. [INFO] [PERSON] померла, а її донька [PERSON] є єдиним спадкоємцем. Позивач звернулась до Державного нотаріуса, який повідомив їй про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який є складовою частиною Державного реєстру. При зверненні до державного реєстратора з відповідною заявою щодо реєстрації інформації про право власності на спірну квартиру, позивачем було отримано відмову, оскільки неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року. Враховуючи наведене, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх законних прав та інтересів. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справу в порядку загального позовного провадження. Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України щодо подачі відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Позивач [PERSON] \~ та\~ представник\~ адвокат\~Клокол В.І.\~в судове\~засідання не\~з`явились,\~натомість 01\~вересня 2025\~року представник\~позивача за\~допомогою підсистеми\~ЄСІТС «Електронний\~суд» подала до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в позовні обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області Малярчик Е.Е. в судове засідання не з`явилась, натомість подала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі та зазначила, що Авдіївська МВА Покровського району Донецької області не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За результатами підготовчого засідання, згідно ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позову у разі визнання позову відповідачем за наявності для того законних підстав, якщо таке визнання відповідачем позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від\~12\~червня 2009\~року №\~2\~«Про застосування\~норм цивільного\~процесуального законодавства\~при розгляді\~справ у\~суді першої\~інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло (бланк ЯГТ. Зак. № 5861-2000) від 22.08.1995 року, виданого Виконавчим комітетом Авдіївської міської ради народних депутатів, згідно з рішенням року № 143 від 21.08.1995 року, посвідчено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] . Зворотна сторона даного свідоцтва про право власності на житло містить реєстраційний надпис про те, що квартира зареєстрована Донецьким бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON] , [PERSON] , й 27.08.1995 року записана в реєстрову книгу за реєстровим номером 5054. Даний запис закріплений підписом начальника та печаткою БТІ м. Донецька. У технічному паспорті (Довідка-характеристика) на квартиру [ADDRESS] , складеного 30.03.2005 року БТІ м. Донецька, зазначено, що власником даної квартири є [PERSON] , [PERSON] , що зареєстровано БТІ в реєстровій книзі № 34 за реєстровим номером 5054. Даний запис закріплений підписом начальника та печаткою БТІ м. Донецька. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з номером інформаційної довідки 436133314 від 21.07.2025 року, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у віці 66 років померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09 грудня 2024 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Позивач [PERSON] , [INFO] , є дочкою померлої [PERSON] , що підтверджується копіями наступних документів: свідоцтва про народження [INFO] [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого повторно 07 січня 2025 року Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] ), серії [NUMBER] , виданого 21 листопада 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області; паспорта громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) № 00048909376 від 23.01.2025 року, Після смерті [PERSON] , залишилось спадкове майно частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] [PERSON] є її дочка [PERSON] , що підтверджується листом державного нотаріуса П`ятої львівської державної нотаріальної контори Львівської області Зворецької Л. від 24.09.2025 року № 1204/02-14. Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 74854574 від 03 вересня 2024 року, державний реєстратор прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Львівської області Канюга А.Я. розглянувши заяву 17.07.2024 року за реєстраційним номером 62044787, відмовив у проведенні реєстраційної дії, оскільки неможливо отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року на об`єкт за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до листа державного нотаріуса П`ятої львівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16 липня 2025 року №901/02 14/2, Позивачу [PERSON] повідомлено про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який є складовою частиною Державного реєстру. Отримати додаткову інформацію у компетентному бюро технічної інвентаризації щодо підтвердження реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] неможливо, оскільки архіви залишено на тимчасово окупованій території. Також позивачу роз`яснено процедуру звернення до суду. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.\~316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 321\~ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до п. 1.4. наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.98 «Про затвердження Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» (далі Наказ),чинний на момент реєстрації права власності, державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.). Пунктами 1.5., 1.6. Наказу передбачено, що державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації; державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Розділом 2 Наказу передбачено, що реєстрація права власності провадиться на підставі правовстановлювальних документів за заявою; відповідальний працівник БТІ на підставі цих документів робить запис у реєстровій книзі; на оригіналі та копії правовстановлюваного документа робиться реєстраційний напис з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації; до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлювального документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна з підписом особи, відповідальної за реєстрацію. Проаналізувавши надані суду документи, можливо дійти висновку, що позивачу та померлій [PERSON] дійсно у приватну спільну сумісну власність в рівних частках надано квартиру [ADDRESS] , право власності якої на підставі свідоцтва про право власності на житло від від 22.08.1995 року, виданого Виконавчим комітетом Авдіївської міської ради народних депутатів, згідно з рішенням року № 143 від 21.08.1995 року, зареєстровано 27.08.1995 року БТІ м. Донецька і записано у реєстрову книгу № 34 за реєстровим номером 5054. При цьому, реєстрацію права власності на спірну квартиру здійснено у відповідності до Інструкції № 121. Відповідно до п.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Як встановлено в ході судового розгляду, архівні справи на паперових носіях щодо об`єктів нерухомого майна та проведену до 01.01.2013 року державну реєстрацію на нерухоме майно, розташоване в м. Авдіївка, до 2014 року зберігалися в БТІ м. Ясинувата Донецької області. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309, зі змінами, вся територію Донецького району, у тому числі м.Ясинувата з 07.04.2014 року відноситься до територій України, які тимчасово окуповані Російською Федерацією. Відомості про перевезення реєстраційних справ та інших архівних документів вищезазначених БТІ відсутні. Наведене вказує на неможливість отримання документів щодо реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна м. Авдіївка Донецької області, проведені БТІ до 01.01.2013 року, зокрема, й на спірну квартиру. З приписів статті 392\~ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 392\~ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. При цьому, передумовою для застосування ст.\~392\~ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником. Статтею 328\~ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відсутність реєстрації спірного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також неможливість витребування реєстраційних документів у відповідного бюро технічної інвентаризації, яке здійснювало реєстрацію права власності, що пов`язано з перебуванням на тимчасово окупованій території України, позбавляє позивачів іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права - реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , у визначеному законом порядку. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо визнання за нею права приватної спільної сумісної власності на даний об`єкт нерухомого майна, в 1/2 частці, визначеній свідоцтвом про право власності на житло від 27.08.1995 року. Щодо вимоги про визнання за [PERSON] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] права власності на належну останній 1/2 частку спірної квартири, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1\~ст. 1220 ЦК України). Згідно вимог ч. 1 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Частиною 1 ст. 1273 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Як встановлено судом, спадкоємцем померлої [PERSON] є її донька позивач у справі [PERSON] , яка прийняла спадщину на усе спадкове майно, зокрема, 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець,\~який прийняв\~спадщину,\~може одержати\~свідоцтво про\~право на\~спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.ч. 1,3 ст. 1296 ЦК України). Спадщина, що залишилась після смерті [PERSON] (1/2 частка спірної квартири) не перейшла до держави, не визнана відумерлою, право власності спадкодавця не припинено. При цьому, єдиний її спадкоємець за законом - донька [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті матері. Водночас,\~у позивача відсутні умови для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця через відсутність реєстрації спірного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та неможливість отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року на об`єкт за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Відповідно до пункту 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право особи на доступ до суду, зокрема, включає в себе право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо оцінки доказів, встановлення обставин, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії" ; п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії"). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Представник відповідача зазначила, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, що фактично є визнанням відповідачем позову. Як встановлено судом таке визнання позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На даний час продовжує існувати, зазначена державним реєстратором та державним нотаріусом, причина відмови позивачу в реєстрації права власності на нерухоме майно та видачі свідоцтва про право на спадщину нерухомого майна, а саме відсутність реєстрації спірного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також неможливість витребування реєстраційних документів у відповідного бюро технічної інвентаризації, яке здійснювало реєстрацію права власності, що пов`язано з перебуванням на тимчасово окупованій території України. Враховуючи наведене, ефективним способом захисту порушених прав позивача [PERSON] є визнання за нею, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , права власності на належну останній 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved