Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

22.08.2025 позивач звернулася до суду з позовною заявою, зі змісту якої шляхом поділу спільного майна подружжя просить визнати за нею право спільної часткової власності на частку квартири [ADDRESS] , надвірних будівель до неї: сараю літ.«Б», погреба №3 та гаражу [ADDRESS] , загальною площею 27,3 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці Валківської міської ради. Окрім того, просить стягнути з відповідача на її користь судовий збір в розмірі 2480 грн. та сплату за експертну оцінку 4000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 1999 по 2020 рік з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, під час якого 03.11.2006 придбали квартиру [ADDRESS] та гараж [ADDRESS] . Поділ спільного майна в досудовому порядку вважає неможливим через неприязні стосунки з відповідачем. На підставі ухвали від 29.08.2025 відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд проведено в порядку загального позовного провадження. Копію позовного матеріалу вручено особисто відповідачу 01.09.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення Укрпошта. Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК порядку сторони не скористалися. Ухвалою суду\~від 23.09.2025\~в порядку\~ч.3\~ст.53\~ЦПК України\~до участі\~у справі\~залучено Валківську\~міську раду, на земельній ділянці якої знаходиться спірний гараж, в якості третьої особи. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлено. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просить задовольнити, оскільки вирішити питання в позасудовому порядку не можливо. Пояснила, що після розлучення з відповідачем та неповнолітнім сином продовжують проживати в квартирі та користуватися спільним майном. Посилаючись на те, що значиться у документах власником квартири, відповідач відмовляється ділити майно, разом з тим, весь час запитує, чому вона не виселяється, продовжує жити в квартирі після розлучення, ініціатором якого була. Продавати квартиру також відмовляється, оскільки має намір залишити її дитині, але нічого для цього не робить. Змушена звернутися до суду про поділ ідеальних часток, так як відповідач кожного разу вимагає документального підтвердження правомірності перебування у квартирі. В підготовчому судовому засіданні відповідач позов визнав. Не заперечував проти поділу квартири та надвірних будівель до неї, хоча мав намір переписати на доньку. Щодо поділу гаражу, не вбачає, навіщо він потрібен позивачу. В судове засідання відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань не подав. Представник третьої особи міський голова Скрипніченко В.В. подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника міської ради, просить прийняти рішення згідно закону на підставі наявних доказів. У відповідності до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.08.1999 по 26.02.2020, що підтверджується рішенням Валківського районного суду Харківської області у справі № 615/85/20. В період\~шлюбу сторони\~придбали квартиру\~ [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири (з відстрочкою платежу), посвідченого 03.11.2006 приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Дем`яненко В.О., зареєстрованого в реєстрі за №2590, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Валківське БТІ» №12391152 від 03.11.2006, з яких власником значиться відповідач. Із витягу з реєстру територіальної громади від 09.01.2024, позивач зареєстрована з 18.11.2006 по теперішній час за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, в період шлюбу сторони придбали гараж [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу гаража, посвідченого 03.11.2006 приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Дем`яненко В.О., зареєстрованого в реєстрі за №2585, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Валківське БТІ» №12431976 від 08.11.2006, власником значиться також відповідач. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.07.2025, квартира [ADDRESS] , та гараж [ADDRESS] в цілому належать на праві приватної власності відповідачу. Суд враховує інформацію із довідки від 29.07.2025, що рішенням І сесії Валківської міської ради VII скликання від 20.11.2015 №10 «Про перейменування об`єктів топоніміки міста Валки Валківської міської ради» вулицю Карла Лібкнехта перейменовано на [ADDRESS] . Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст.328 ЦК України). Ст.60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст.61 СК України). В ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ч.4 ст.65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст.68 СК України). Ч.1 ст.69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.71 СК України). З аналізу\~наданих доказів,\~спірне нерухоме\~майно придбано\~сторонами в\~період шлюбу,\~тому належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя. Реєстрація нерухомості на ім`я відповідача, не позбавляє права позивача на частину цього майна. Враховуючи, що сторони не домовилися про порядок поділу нерухомого майна в добровільному порядку, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Понесені позивачем судові витрати у справі відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, як документально підтверджені, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved