Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~Слов`янського\~міськрайонного суду\~Донецької області\~з позовною\~заявою до\~Головного управління\~Пенсійного фонду\~України в\~Донецькій області\~про стягнення\~грошових коштів,\~набутих в\~порядку спадкування\~за законом,\~яку обґрунтовано\~тим,\~що вона\~є онукою\~померлої [PERSON] .\~Рішенням Донецького\~окружного адміністративного\~суду від\~28\~лютого 2019\~року у\~справі №200/1240/19-а\~було зобов`язано\~Маріупольське об`єднане\~управління Пенсійного\~фонду України\~Донецької області\~здійснити виплату\~пенсійної заборгованості\~на користь\~ [PERSON] за\~період з\~01.07.2016\~по 28.02.2019\~у розмірі\~155636,16\~грн.\~Вказане рішення\~набрало законної\~сили,\~однак виконане\~не було. Рішенням Селидівського\~міського суду\~Донецької області\~від 08\~лютого 2024\~року у\~справі №\~201/6537/22\~визнано право\~власності в\~порядку спадкування\~на несплачені\~грошові кошти,\~які належали\~ [PERSON] \~у розмірі\~155\~636,16\~грн.\~за [PERSON] .\~У листі ГУ\~ПФУ в\~Донецькій області\~щодо причин\~невиконання судового\~рішення зазначило,\~що доплату\~за період\~з 01\~липня 2016\~року по\~28\~лютого 2019\~року в\~розмірі 155\~636,16\~грн.,\~нараховану [PERSON] \~за життя\~на виконання\~рішення Донецького\~окружного адміністративного\~суду від\~28\~лютого 2019\~року,\~може бути\~виплачено [PERSON] \~за умови\~покладення судом\~на органи\~Пенсійного фонду\~України відповідних\~зобов`язань в\~частині виплати\~пенсії,\~яка була\~нарахована померлому\~або у\~разі заміни\~у встановленому\~законодавством порядку\~сторони виконавчого\~провадження. Позивач вважає неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у виплаті грошових коштів, які належали [PERSON] у розмірі 155\~636,16 грн., на які визнано право власності в порядку спадкування за [PERSON] . В зв`язку з викладеним, просить суд стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на її користь недоотриману пенсію після смерті [PERSON] у розмірі 155636,16 грн. на підставі права власності у порядку спадкування за рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08 лютого 2024 року у справі № 201/6537/22 та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1557 грн. Позивач, [PERSON] , та представник позивача, адвокат Гайтан К.О., яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АН №1747632 від 07 серпня 2025 року, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, надали заяву про розгляд справи без їхньої участі. Представник відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головко О.О., яка діє на підставі довіреності від 26 травня 2023 року, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що заперечує проти позовних вимог позивача з огляду на наступне. За матеріалами\~електронної пенсійної\~справи [PERSON] \~( [INFO] ,\~РНОКПП [NUMBER] )\~перебувала на\~обліку в\~Головному управлінні\~Пенсійного фонду\~України в\~Донецькій області\~з дислокацією\~у м.\~Маріуполі (далі\~-\~Головне управління)\~як внутрішньо\~переміщена особа\~та отримувала\~пенсію за\~віком,\~призначену відповідно\~до Закону\~України від\~16.12.1993\~№3723-ХІІ\~«Про державну\~службу».\~Нарахування пенсійних\~коштів [PERSON] \~не проводилось\~з 01.07.2016\~у зв`язку\~з відсутністю\~інформації про\~реєстрацію пенсіонера\~в Єдиній\~інформаційній базі\~даних про\~внутрішньо переміщених\~осіб.\~Рішенням Донецького\~окружного адміністративного\~суду від\~28.02.2019\~по справі\~№200/1240/19-а,\~яке набрало\~законної сили\~28.05.2019\~(далі\~ Рішення\~суду 1),\~зобов`язано відновити\~ [PERSON] нарахування\~та виплату\~пенсії та\~сплатити заборгованість\~за весь\~період,\~починаючи з\~01\~липня 2016\~року. Головним управлінням\~в межах\~компетенції відповідно\~до покладених\~судом зобов`язань\~виконано рішення\~суду та\~нараховано доплату\~за період\~з 01.07.2016\~по 28.02.2019\~в розмірі\~155636,16\~грн.\~Пенсійна справа\~знята з\~обліку з\~01.11.2021\~року у\~зв`язку зі\~смертю пенсіонера\~ [INFO] .\~На лист\~приватного нотаріуса\~Маріупольського районного\~нотаріального округу\~Бедненко С.В.\~Головним управлінням\~в грудні\~2021\~року надіслана\~довідка про\~суму недоотриманої\~пенсії в\~розмірі 15887,86\~грн за\~період з\~23.11.2018\~по 28.02.2019\~з урахуванням\~вимог частини\~першої статті\~46\~Закону №1058.\~Звернення спадкоємців\~з заявою\~про виплату\~недоотриманої пенсії\~у зв`язку\~зі смертю\~ [PERSON] \~відсутні.\~Доплату за\~період з\~01.07.2016\~по 28.02.2019\~в розмірі\~155636,16\~грн.,\~нараховану [PERSON] \~за життя\~на виконання\~Рішення суду\~1,\~може бути\~виплачено за\~умови покладення\~судом на\~органи Пенсійного\~фонду України\~відповідних зобов`язань\~в частині\~виплати пенсії,\~яка була\~нарахована померлому\~або у\~разі заміни\~у встановленому\~законодавством порядку\~сторони виконавчого\~провадження.\~Водночас Головне\~управління зазначає,\~що рішенням\~Селидівського міського\~суду Донецької\~області від\~08.02.2024\~по справі\~№201/6537/22,\~яке набрало\~законної сили 24.07.2024 «визнано право власності в порядку спадкування на несплачені грошові кошти - пенсії, які належали [PERSON] , [INFO] у розмірі 155636 грн. 16 коп., за [PERSON] , [INFO] ». Зобов`язання до Головного управління щодо нарахування та виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю [PERSON] у Рішенні Селидівського міського суду Донецької області від 08.02.2024 по справі №201/6537/22 відсутні. В зв`язку з викладеним, відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно з ст. 4 ЦПК України, \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08 лютого 2024 року у справі №201/6537/22, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 липня 2024 року, задоволено позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання права власності на спадкове майно та визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на несплачені грошові кошти пенсії, які належали [PERSON] , у розмірі 155 636 грн. 16 коп. 12 лютого 2025 року на виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист про визнання права власності в порядку спадкування на несплачені грошові кошти пенсії в сумі 155\~636,16 грн. за [PERSON] . Згідно з відповіддю Головного управління ПФУ в Донецькій області від 01 липня 2025 року №21152-18384/Н-02/8-0500/25 рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 08 лютого 2024 року у справі №201/6537/22 не зобов`язано Головне управління сплатити на користь [PERSON] недоотриману пенсію в порядку спадкування у розмірі 155\~636,16 грн. Доплату за період з 01.07.2016 по 28.02.2019 у розмірі 155\~636,16 грн., нараховану [PERSON] за життя на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28.02.2019 №200/1210/19-а, може бути виплачено [PERSON] за умови покладення судом на органи ПФУ відповідних зобов`язань в частині виплати пенсії, яка була нарахована померлому або у разі заміни в установленому законодавством порядку сторони виконавчого провадження. Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Таким чином, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2019 року у цивільній справі 337/474/14-ц, провадження № 61-15813сво18). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного правам чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджуєтьсяз правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження№ 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження№ 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження№ 14-338цс18) та від 04 червня2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження№ 12-304гс18). Іншими словами, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Зважаючи на те, що у позасудовий спосіб [PERSON] не може захистити свої права, оскільки фактично отримала відмову про виплату успадкованої доплати пенсії після смерті бабусі, право власності на яку визнано рішенням суду, її звернення до суду є цілком обґрунтованим та логічним, а протилежні доводи у цьому контексті не заслуговують на увагу. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Судові рішення не можуть бути переглянуті іншими органами чи особами поза межами судочинства, за винятком рішень про амністію та помилування (частини друга, четверта, сьома статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України). Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі №520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, у пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі Валерій Фуклєв проти України від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі Apostol v. Georgia від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04). На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання. Обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України. Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23 квітня 2020 року у справі №560/523/19, від 1 лютого 2022 року у справі 420/177/20 та від 18 травня 2022 року у справа №140/279/21. Оскільки суми пенсії, що належали бабусі позивачки, залишилися недоодержаними у зв`язку з її смертю, рішенням суду за позивачкою визнано право власності на вказані суми пенсії, а відповідач відмовляється в добровільному порядку виплатити їх, тому заявлені нею позовні вимоги про стягнення грошових коштів з органу пенсійного фонду є ефективними в розрізі поновлення порушених спадкових прав. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона, повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). В зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] в межах заявлених позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача недоотриману суму пенсії в розмірі 155\~636,16 грн. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір за подання до суду даної позовної заяви складає 1\~556,36 грн., позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 1\~557,00 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1\~556,36 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved