Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

01 травня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, предметом якого є: визнання права власності на земельну ділянку площею 0,06га для обслуговування садового будинку [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві приватної власності належить садовий будинок [ADDRESS] . Оскільки вона не може оформити право власності на спірну земельну ділянку через наявність державного акту, виданого на попереднього власника, позивачка змушена звернутися до суду. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, остання надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представники відповідачів - Чорноморської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, садівничо-виноградного товариства «Волна», у судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечують проти задоволення позову. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, оглянувши інвентарну справу, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] рішенням Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області № 29 від 18 грудня 1992 року була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,06 га для ведення садівництва на території садового товариства «Волна» Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області (а.с. 9). За змістом витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №420680396 від 02 квітня 2025 року за позивачкою 31 березня 2025 року зареєстроване право власності на садовий будинок [ADDRESS] (а.с. 14). Вирішуючи спір, суд виходить з такого. Згідно з частиною 1 статті 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина 4 статті 334 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України (яка діяла на час реєстрації права власності на будинок) до особи, що набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України в редакції, яка діє на теперішній час, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При ухваленні рішення щодо набуття у приватну власність спірної земельної ділянки, суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-81 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому, згідно зі статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на сторони в рівній мірі. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, а також того, що позивачка свій процесуальний обов`язок доказування виконала довела належними та допустимими доказами факт набуття нею у власність на законних підставах, а саме з правочину, садового будинку, суд дійшов висновку, що вона також набула право власності на спірну земельну в порядку, передбаченому ст. 120 ЗК України (в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу), а тому її позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати за клопотанням позивачки слід віднести на рахунок останньої. На підставі викладеного,

Outcome: approved