Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

05.09.2025 [PERSON] звернувся до суду із позовом, якому просить стягнути із Акціонерного товариства «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 146933,34 грн та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 4806,77 грн. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача На обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що станом на день прийняття наказу про звільнення (наказ АТ «БМЗ «Прогрес» від 27.01.2025 №14-к) відповідач не провів з ним кінцевого розрахунку щодо виплати заробітної плати у розмірі 96135,49 грн, що є порушенням ст. 116 Кодексу законів про працю України. Позивачем було подано до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати. Відповідно до судового наказу від 06.05.2025 у справі №274/3074/25 стягнуто з Акціонерного товариства «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» на користь [PERSON] , заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 96135,49 грн. Остаточний розрахунок з позивачем було проведено 17.07.2025. Відповідно до довідки АТ «БМЗ «Прогрес» середньоденна заробітна плата складає 1194,58 грн. За період із 28.01.2025 до 17.07.2025 загальний розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню, з утриманням відповідних податків та зборів, становить 146933,34 грн. Крім того, до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» він має право на компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати. Загальний індекс інфляції за період з лютого до липня 2025 року становить 105,0%. Отже, розмір компенсації становить 4806,77 грн. Відзив на позовну заяву не надходив. У письмових поясненнях представник відповідача [PERSON] вказав, що не визнає вимоги про стягнення середнього заробітку в сумі 146 933,34 грн. Зазначив, що станом на день звільнення позивача - 27 січня 2025 року заборгованість товариства перед [PERSON] із заробітної плати становила 96 135,49 грн. 17 липня 2025 року відповідач здійснив повний розрахунок із працівником у межах виконавчого провадження, відкритого на виконання судового наказу № 274/3074/25 про стягнення заробітної плати. Позивачем заявлено до стягнення середній заробіток в сумі 146933,34 грн, розрахований виходячи із 123 робочих днів. Вказує, що відповідач перебуває у вкрай складному фінансовому стані, що є наслідком збройної агресії російської федерації проти України. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, запровадженням 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану, кількість нових замовлень на продукцію виробництва Акціонерного товариства «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» скоротилась, так як значна частина основних замовників продукції знаходиться на тимчасово окупованих територіях або постраждала від військової агресії з боку рф і не може виконати свої договірні зобов`язання. У зв`язку з відсутністю в 2022-2024 роках стабільних надходжень грошових коштів за реалізовану продукцію, зменшенням кількості замовлень, відповідач опинився в скрутному фінансовому становищі, що призвело до формування заборгованості з виплати заробітної плати персоналу, в тому числі несвоєчасної виплати грошових сум, належних позивачу. У зв`язку з наявністю виконавчих проваджень на рахунки Акціонерного товариства «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» Бердичівським відділом державної виконавчої служби у Бердичівському районі накладено арешти, що унеможливлює виплату грошових сум працівникам. Інформація про наявність виконавчих проваджень є у відкритому доступі в автоматизованій системі виконавчого провадження Міністерства юстиції України, що підтверджує об`єктивність зазначених обставин. Крім того, 28 лютого 2022 року, у зв`язку з широкомасштабним вторгненням росії в Україну, Торгово-промислова палата розмістила на своєму офіційному сайті https://ucci.org.ua/ Лист N 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким засвідчила, що збройна агресія рф є форс-мажорною обставиною в контексті українського законодавства. Відповідно до ст. 617 ЦК України та ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», обставини непереборної сили (форс-мажор) звільняють сторону від відповідальності за невиконання зобов`язань. Відповідач зазначає, що відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, середній заробіток підлягає стягненню лише у разі, якщо затримка виплати заробітної плати сталася з вини роботодавця. Оскільки, затримка розрахунку з позивачем зумовлена об`єктивними обставинами форс-мажорного характеру, відсутні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, так як вини відповідача в несвоєчасному проведенні розрахунку із позивачем не має. Вказує, що сума 146933,34 грн заявлена до стягнення як середній заробіток, перевищує розмір самої заборгованості 96 135,49 грн, яка становила на день звільнення, що, на думку відповідача, є необґрунтованим. Розмір середнього заробітку, заявлений позивачем, є явно непропорційним розміру фактичної заборгованості, яка існувала на день звільнення та не відповідає принципам справедливості й розумності, закріпленим у статті 3 Цивільного кодексу України. Покликається в поясненнях на правову позиції, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц, у якій зазначено, що сума середнього заробітку може бути непропорційною та неспівмірною до реальних наслідків для працівника та підлягає зменшенню з урахуванням принципів розумності та справедливості. Вказує, що якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним із огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. Вважає, що зазначена судова практика Верховного Суду підтверджує, що стягнення середнього заробітку не може мати карального характеру та має компенсувати реальні втрати працівника у зв`язку із затримкою розрахунку. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 10.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи у судове засідання не з`явились. Від представника позивача адвоката Слюсарчука Є.А. до суду надійшла заява, в якій він просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Також представник позивача направив до суду заперечення на письмові пояснення представника відповідача у яких вказав, про нерелевантність правового висновку у справі №761/9584/15-ц, у зв`язку із прийняттям 19 липня 2022 року Закону № 2352-IX, яким винесено зміни до статті 117 КЗпП України. Представник відповідача Маркевич Ю.Ф. у поданій суду заяві просив справу слухати за його відсутності. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом Суд встановив, що 27.01.2025 [PERSON] звільнений з роботи Акціонерного товариства «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» на підставі ст. 38 КЗпПУ, що доводиться копією трудової книжки позивача (а.с. 13-15). Відповідно до повідомлення Акціонерного товариства «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» станом на день звільнення [PERSON] 27 січня 2025 року, заборгованість по виплаті заробітної плати становила 96 135,49 грн, яка була стягнута на підставі судового наказу від 06 травня 2025 року у справі №74/3074/25. Повний розрахунок з [PERSON] було проведено 17 липня 2025 року. Середньоденний заробіток за 37 робочих днів у листопаді та грудні 2024 року становить 1 194,58 грн. Відповідно до п. 5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, сума компенсації нараховується та виплачується у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Сума, яка було виплачена в липні 2025 року 96 135,49 грн Для розрахунку компенсації з моменту звільнення використовуються індекси інфляції з лютого по липень 2025 року: Лютий 2025-100,8% Березень 2025-101,5% Квітень 2025-100,7% Травень 2025-101,3% Червень 2025-100,8% Липень 2025-99,8% Загальний індекс інфляції за цей період становить 100,8%:100*101,5%:100*100,7%:100*101,3%:100*100,8%:100*99,8%=105,0% Сума компенсації становитиме: 96 135,49*5,0%-4 806,77 грн (а.с. 28-29). Із виписок по банківському рахунку позивача, вбачається, що відповідач сплатив борг по заробітній платі - 17.07.2025 (а.с. 21-25). Застосовані судом норми права Частинами першою, четвертою та п`ятою статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За положеннями частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Відповідно до статті 117 КЗпПУ у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. За змістом абзаців першого четвертого пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. За положеннями п. 4 Порядку - при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці та для нарахування матеріальної (грошової) допомоги, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Абзацом першим пункту 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Відповідно до частини першої\~ст. 34 Закону України «Про оплату праці»\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому\~Законі\~слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення) (частина перша, друга\~ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ\~(далі Закон №2050-Ш). Закон №2050-Ш передбачає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у Законі №2050-Ш слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема заробітна плата. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (ст. 3 Закону №2050-Ш). Згідно з пунктом 1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159\~(далі - Порядок №159) його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (ІСЦ) у відсотках для визначення суми компенсації. Аналіз доводів сторін, висновки суду Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, із таких підстав. На підставі наявних у справі доказів суд встановив, що відповідач в порушення частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України, не виплатив [PERSON] у день звільнення 27.01.2025 всіх сум, що тому належали. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року вказано, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідачем не подано належних та допустимих доказів, які б вказували на відсутність його вини у невиплаті позивачеві всіх сум, що належать при звільненні. Посилання відповідача на те, що збройна агресія російської федерації є форс-мажорною обставиною для позивача, що підтверджується листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р. Торгово-промислової палати України, суд відхиляє, оскільки відповідач має надати належні докази, що підтверджують як про існування форс-мажорних обставин, так і довести їх прямий вплив на неможливість виконання покладеного на таку сторону зобов`язання, оскільки виплата заробітної плати це обов`язок роботодавця. Відповідачем таких належних доказів суду не надано. Частиною першою статті\~14-1\~Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»\~передбачено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Отже, для засвідчення форс-мажорних обставин ТПП України видається сертифікат. Водночас, лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, на який в посилається відповідач, як на аналогію сертифікату про посвідчення форс-мажорних обставин, не можна вважати сертифікатом у розумінні статті\~14-1\~Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (Відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини. Верховний Суд у постановах від 01.06.2021 у справі №910/9258/20, від 14.06.2022 у справі №922/2394/21 зазначав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Того,\~що існували\~форс-мажорні обставини, які перешкоджали відповідачеві своєчасно виплатити борг по заробітній платі позивача, представник відповідача не довів. Таким чином, відповідно до ст. 117 КЗпП, із відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Наведений у позовній заяві розрахунок середнього заробітку в розмірі 146 933,34 грн, із розрахунку 1194,58 грн. х 123 (робочих дні) відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, цей розрахунок узгоджується із позицією відповідача щодо розміру середньоденного заробітку, періоду прострочення, із 28.01.2025 до 17.07.2025. Разом із тим, суд погоджується із доводами представника відповідача, що сума середнього заробітку не може бути непропорційною та неспівмірною до реальних наслідків для працівника та підлягає зменшенню, з урахуванням принципів розумності та справедливості, про що вказано у постанові ВП ВС від 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц та у постанові ВП ВС від 8 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23. Так, у пунктах 91-92 Постанови від 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц ВП ВС сформувала правовий висновок, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Крім того у п. 106 постанови ВП ВС від 8 жовтня 2025 року у справі № 489/6074/23 сформовано правовий висновок, що розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. При здійсненні такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (зокрема, враховувати розмір простроченої заборгованості, її співвідношення із середнім заробітком, поведінку сторін тощо) для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців. Тобто, доводи представника позивача, що правові висновки Великої Палати Верховного Суду, сформовані у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц не можуть бути застосовані після 19 липня 2022 року суд відхиляє. Тому, приймаючи рішення у цій справі, суд враховує принципи розумності та справедливості, зважає на наведені позивачем доводи несвоєчасного розрахунку із відповідачем при звільненні через фінансові труднощі товариства, які суд вважає вагомими, а тому зменшує суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до розміру заборгованості по виплаті заробітної плати відповідачеві, що існувала на час звільнення та складала 96 135,49 грн, і відповідно, стягує середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 96 135,49 грн. Щодо позовних вимоги, в частині стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 4 806,77 грн, суд доходить таких висновків. Компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати гарантована ст. 34 Закону України «Про оплату праці». Наведений у позові розрахунок компенсації узгоджується з розрахунком, проведеним Акціонерним товариством «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес», наведеним у відповіді на адвокатський запит від 03.09.2025. Крім того, такий розрахунок проведено на підставі Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159. За таких обставин, суд стягує із Акціонерного товариства «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» на користь [PERSON] компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 4806 гривень 77 копійок. Розподіл судових витрат На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України із відповідача на користь позивача слід стягнути 807,52 грн судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам, із розрахунку 100942,26х1213,93:151740,11.

Outcome: partial