Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

У лютому 2025 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КК «Асгард» (далі по тексту - відповідач) про застосування строку позовної давності. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.02.2025 року справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва. В позовній заяві, поданій до суду 21.07.2025 року, позивач просив суд: застосувати строк позовної давності згідно ст. 257 ЦПК України. Короткий зміст та узагальнені доводи позовної заяви. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що отримав на свою електронну адресу лист з наступним текстом: «ТОВ «ДЕБТ ФОРС» повідомляє, що згідно з Договором про надання послуг щодо врегулювання простроченої заборгованості боржників за кредитними договорами N? 22/07-24 від «22» липня 2024р. ТОВ «Колекторська компанія «АСГАРД» (код за ЄДРПОУ: 45338401) залучена від імені ТОВ «ДЕБТ ФОРС» вчиняти комплекс дій (врегулювання простроченої заборгованості) за Вашим Кредитним договором N? 630725305HPLS. Контакти ТОВ «КК «АСГАРД»: телефон: 044 374 60 17; Місцезнаходження: Україна, 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. N? 37/41, офіс 426; Адреса електронної пошти: info@ccasgard.com.ua, Адреса сайту: https://ccasgard.com.ua/. Також повідомляємо Вас про передачу персональних даних за Вашим Кредитним договором ТОВ «КК «АСГАРД».» Позивач вказує, що жодних фінансових стосунків з ТОВ «КК «АСГАРД» та ТОВ «ДЕБТ ФОРБС» він не мав. Водночас, згідно листа ТОВ «ДЕБТ ФОРБС» повідомляє, що за кредитними договорами N? 22/07-24 від «22» липня 2024р. ТОВ «Колекторська компанія «АСГАРД» (код за ЄДРПОУ: 45338401) залучена від імені ТОВ «ДЕБТ ФОРС» вчиняти комплекс дій (врегулювання простроченої заборгованості) за Кредитним договором N? 630725305HP LS, який нібито укладений з позивачем. Позивач вказує, що ніколи ніяких юридичних правових чи будь яких інших дій з компанією ТОВ КК «Асгард» не мав, будь яких зобов`язань на себе не брав, і ніяких фінансових зобов`язань з такою компанією не мав. Також, йому нічого не відомо про договір, на який колектори посилаються. При зверненні до відділення приват банку позивач попросив допомогти знайти свідчення про договір та кредитну картку № 630725305HPLS/. Такий договір з карткою начебто там значився в кредитних історіях, але ніякої інформації чомусь не має, ні в якій банківській установі чи в іншій фінансовій установі була отримана картка. Заборгованість значиться у 2017 році, сума там вказана 25000 гривень, до складу якої також входять штрафні санкції. Позивач вказує, що всі його фінансові зобов`язання врегульовані, чому десь числиться заборгованість внесена якоюсь колекторською компанією йому незрозуміло. Акцентував увагу суду на те, що йому не було достеменно відомо про нібито існуючий борг в сумі 27 846, 35 грн., відповідач надіслав на його електронну пошту лист про зміну колектора у вересні 2024 року. 3 2017 року до вересня 2024 року жодної вимоги про сплату кредитної заборгованості за (Кредитним договором чи кредитною карткою № 630725305HPLS позивач не отримував. Повідомляв також суд, що не погоджується ані з розміром заборгованості, ані з законністю її існування, а отже, вказана заборгованість не є безспірною. Враховуючи вказані обставини був вимушений звернутись до суду з даним позовом. Провадження у суді та позиція сторін щодо предмету спору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2025 року матеріали справи передані для розгляду судді Романишеній І.П. Ухвалою суду від 04.07.2025 року позову заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 21.07.2025 року до суду надійшла заява позивача на виконання вимог ухвали суду від 26.06.2025 року. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 13.08.2025р. відкрито провадження у даній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву відповідачу направлено рекомендованим листом, проте на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Фактичні обставини спірних правовідносин сторін, встановлені судом. Згідно наданого позивачем кредитного звіту, актуального станом на 14.02.2025 року на ім`я позивача, у переліку фінансових зобов'язань міститься інформація про кредитний договір 630725305НPLS, дата видачі кредиту 05.09.2017 року, поточна заборгованість 27846,35 грн., термін кредиту до 17.02.2020 року. Звертаючись до суду з даним позовом позивач заперечує факт існування договірних відносин та фінансових стосунків з ТОВ «КК «АСГАРД» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС», про існування яких йому стало відомо з отриманого на електронну адресу листа від ТОВ «ДЕБТ ФОРС» 10.10.2024 року, що фактично й стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом про застосування строку позовної давності. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. У постанові Верховного Суду від 29.06.2022р. справа №183/1983/19 вказано, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. У даному випадку позивач звернувся до суду з позовом про застосування строку позовної давності, заперечуючи факт існування кредитних відносин з відповідачем. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частини 1, 3 статті 1049 ЦК України). Так, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін (стаття 526 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В даному випадку, матеріали справи не містять жодних доказів того, що відповідач вимагає від позивача сплати заборгованості за кредитним договором, на який посилається позивач, а також доказів того, що даний спір вирішується в судовому порядку, при цьому, згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим. Згідно статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно змісту ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Суд вказує, що позовна давність застосовується лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем ініційовано судовий процес про стягнення заборгованості за кредитним договором, в межах розгляду якого він і мав би подавати заяву про застосування строку позовної давності (ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України). Враховуючи передбачені процесуальним законодавством підстави застосування строку позовної давності, суд вважає, що звернення до суду з даним позовом не є належним способом захисту. Згідно з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Отже, позовна вимога про застосування позовної давності не може бути задоволена саме з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскільки судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача відповідно до статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed