Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

До Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшов позов адвоката Нарсесяна Армена Сабіровича в інтересах [PERSON] до Кобеляцького відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області про звільнення майна з-під арешту. Позов обґрунтований тим, що адвокат Нерсесян Армен Сабірович, представляє інтереси [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Позивач є власником наступного нерухомого майна: Квартира за адресою: [ADDRESS] Під час здійснення правомочностей по управлінню вказаним нерухомим майно Позивачем було виявлено наявність обмежень в частині розпорядження вказаними об`єктами. При цьому, жодних виконавчих проваджень щодо Клієнта не здійснювалось. Було встановлено що у Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта запиту [PERSON] міститься наступна інформація: Тип обтяження арешт нерухомого майна Реєстраційний номер обтяження - 7652506 Зареєстровано 30.07.2008 10:12:58 реєстратором Кобеляцька державна нотаріальна контора, (39200, Полтавська обл., Полтавський р-н, м. Кобеляки вул. Сонячна 6), Підстава обтяження Постанова АА 810145, 12.12.2001, ДВС у Кобеляцькому районі, державний виконавець Кобель О.В., Власник [PERSON] , Причина відсутності коду інша причина відсутності коду. Оскільки Клієнт ніколи не проживав в Кобеляцькому районі Полтавської області, не мав і не має там майна, майнових прав та боргових зобов`язань, а також через відсутність у відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта позивач вважає, що арешт на його майно було накладено помилково. У судове засідання учасники справи не з`являлися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач відзив не подавав, у поданій заяві поклався на розсуд суду. Перевіривши подані сторонами докази, дослідивши доводи поданих сторонами заяв, суд робить такі висновки. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права волі користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Нормами статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014, «Про судову практику» в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалися Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 № 364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою -реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 відповідно до ст. 8, 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відповідно до Положення про Єдиний державний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті 10.06.1999 за № 364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі-державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою факті набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів ) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». За ч 5 цієї статті, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Із матеріалів справи вбачається, що арешт на майно позивача, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , мешканця [ADDRESS] , накладено при виконанні виконавчого листа № 1-7 від 26.04.2001, виданого на підставі вироку Кобеляцького районного суду Полтавської області від 26.04.2001 у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , за ч.2 ст. 215 КК України, постановою про арешт майна боржника від 12.12.2001, серія АА № 810145. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо позивача дотепер мається чинний запис про арешт нерухомого майна, Реєстраційний номер обтяження 7652506. Тобто, встановлено, що позивач, на майно якого накладено арешт, не є особою, щодо якої здійснювалося виконавче провадження, а тому арешт слід вважати накладеним помилково. Відомості про наявність будь-яких інших виконавчих проваджень за якими б позивач виступав би боржником, суду не надано. Отже, в даний час відсутні докази про те, що існує потреба в арешті вищезазначеного майна, що перешкоджає позивачу в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому позов підлягає задоволенню. Ефективним способом захисту має бути такий спосіб, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких він звернувся до суду, відповідно до вимог законодавства. В даному конкретному випадку, таким способом може бути скасування арешту нерухомого майна належного позивачу та заборону його відчуження.

Outcome: approved