Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Бороденко Р.В. звернулася до суду з позовом до Мостівської сільської ради Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності. Позов обґрунтовує тим, що позивач [PERSON] з 1998 року вселилася в житловий будинок з погосподарськими спорудами, розташований по [ADDRESS] , який належав [PERSON] (бабуся по лінії матері), яка померла [INFO] , але правовстановлюючих документів на вказаний будинок немає. На даний час позивач проживає у вказаному будинку, фактично утримує його, користується та володіє ним. Інженером з інвентаризації нерухомого майна №03 від 19.02.2025р. при проведенні первинних інвентаризаційних робіт на майно, встановлено, що право приватної власності на нерухоме майно: будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за даною адресою не зареєстроване ні за ким. Згідно акту обстеження від 26.03.2025р. щодо виявлення проживаючих в будинку [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] проживає, володіє і утримує будинок та прибудинкову територію протягом 27 років, разом із позивачкою проживає її родина із семи осіб. Проживання позивачки за вказаною адресою в с. Козубівка підтверджено сусідами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Посилаючись на викладене, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності, в порядку набувальної давності, на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: будинок [ADDRESS] . Ухвалою суду від 08.07.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, але через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, проте попередньо подали суду відповідні заяви, якими позовні вимоги про визнання права власності в порядку набувальної давності на житловий будинок [ADDRESS] . Також у даних заявах зазначили, що у вказаний будинок позивач [PERSON] вселилася в 1998 році та з того часу безперервно там проживає та відкрито користується ним, відносно задоволення позову не заперечують. Неявка сторін, на думку суду не перешкоджає судовому розгляду справи по суті за наявними в ній матеріалами. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Згідно довідки №101 від 14.03.2025р. виданої виконкомом Мостівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає по [ADDRESS] , разом із позивачкою проживає її родина: чоловік- [PERSON] , [INFO] , донька- [PERSON] , [INFO] , онука - [PERSON] , [INFO] , онука- [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки №03 від 19.02.2025р., виданої фізичною особою-підприємцем [PERSON] інженером з інвентаризації нерухомого майна, зазначено, що згідно проведених інвентаризаційних робіт: будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно даних реєстрації на паперових носіях станом на 31.12.2012 року право приватної власності на нерухоме майно за даною адресою не зареєстроване ні за ким. Згідно акту обстеження від 26.03.2025 року щодо виявлення проживаючих в будинку [ADDRESS] представником Мостівської сільської ради, встановлено, що [PERSON] проживає, володіє та утримує будинок протягом 27 років, в будинку разом із нею зареєстровані та проживають її члени сім`ї. Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки, виданого фізичною особою-підприємцем [PERSON] , житловий будинок, до складу якого входить: житловий будинок, підвал, літня кухня, сараї, вбиральня, гараж, літній душ, огорожа, тощо, ринкова вартість житлового будинку на дату оцінки складає: 134000 гривень без урахування ПДВ. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомого майна №42074764 від 02.04.2025р.в Державном реєстрі речових прав на нерухоме майно, місцезнаходження: [ADDRESS] речові права на нерухоме майно відомості відсутні, право власності на нерухоме майно відомості відсутні, заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - відомості відсутні, у Державному реєстрі іпотек відомості відсутні. Враховуючи встановлені обставини, суд зазначає наступне. За правилами\~статті 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до\~статті 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Відповідно до частини другої\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У\~статті 344 ЦК України\~передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17 зроблено висновок, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі\~статті 344 ЦК України\~є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої\~статті 344 Цивільного кодексу України\~добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. За роз`ясненнями пунктів 9, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини 1\~статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. За змістом\~статті 344 ЦК України\~при набувальній давності тягар доказування покладається на позивача. З огляду на положення статті, та роз`яснення Великої Палати Верховного Суду та Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд зазначає, що набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою, володілець суб`єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років. Отже, задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі\~статті 344 ЦК України\~можливе лише за доведеності позивачем необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності та терміну володіння майном. Звернувшись до суду із позовом про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , позивач вказує на добросовісне, відкрите та безперервне володіння майном, фактично обмежившись доведенням відкритого та безперервного володіння. Між тим, обставин, які свідчать про добросовісне заволодіння майном позивачем позовні вимоги містять, додані до нього докази. Виходячи зі змісту частини першоїстатті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Отже, враховуючи, що позивач добросовісно володіє майном і понад 27 років продовжує відкрито, безперервно користуватися нежитловим будинком, визнання представником відповідача пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на нього за набувальною давністю. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~витрати позивача зі сплати судового збору слід віднести на його рахунок.

Outcome: approved