Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Представник позивача, адвокат Овчаренко О.М., що діє в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилалася на те, що 18 березня 2004 року [PERSON] та [PERSON] підписали договір купівлі-продажу ВВВ № 609105 житлового будинку житловою площею 30,5 кв.м, загальною площею 51,3 кв.м, що знаходиться в [ADDRESS] , зареєстрований приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Зезуль Л.Я. в реєстрі за номером 417. Під час підписання даного договору було перевірено заборони (арешти) та зазначено, що їх немає. 10 червня 2025 року [PERSON] маючи бажання зареєструвати свою новонароджену онуку за адресою: [ADDRESS] отримала від працівника відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Верхівцевської міської ради відмову, у зв`язку із арештом даного нерухомого майна, накладеного ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 січня 1992 року. Того ж дня, позивачка звернулась до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з вимогою зняти арешт з її нерухомості та внести зміни до Єдиного реєстру заборон, оскільки не має жодного відношення до [PERSON] та купуючи будинок 18.03.2004 жодних заборон (арештів) не мала, однак отримала відмову, у зв`язку з неможливістю на сьогоднішній день вносити зміни до вже існуючих записів у Єдиному реєстрі заборон. У зв`язку з відсутністю в справах нотаріальної контори копії ухвали суду, на підставі якої накладалась заборона, встановити відповідність накладення заборони неможливо. Провадження у справі відкрито 11.07.2025. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представником позивача надано суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився. Надіслав до суду відзив, відповідно до якого надав пояснення, підтвердивши обставини, викладені позивачем в позовній заяві та просив розглядати справу без його участі. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про дату час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 18.03.2004, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та інформацією, сформованою за допомогою додатку «Реєстр нерухомості» 18 березня 2004 року [PERSON] та [PERSON] підписали договір купівлі-продажу ВВВ № 609105 житлового будинку житловою площею 30,5 кв.м, загальною площею 51,3 кв.м, що знаходиться в [ADDRESS] , зареєстрований приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Зезуль Л.Я. в реєстрі за номером 417. Відповідно до інформації з Єдиного реєстру заборон на житловий будинок по [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] накладено арешт на підставі ухвали Верхньодніпровського районного суду від 15.01.1992. В той же час відповідно до вищезазначеної ухвали Верхньодніпровського районного суду від 15.01.1992 арешт було накладено на будинок по [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] . За інформацією, наданою Верхньодніпровської державною нотаріальної конторою Дніпропетровської області в паперовому Реєстрі Верхньодніпровської державної нотаріальної контори для реєстрації заборон відчуження жилих будинків (частини будинків) та квартир в багатоквартирному будинку житлового-будівельного колективу індивідуальних забудовників, а також арештів (заборони), накладених на будинки судовими та слідчими органами на 1990-1992 рік є запис графа 1 «номер нотаріальної дії» «11», графа 2 «Найменування банку, підприємства, організації, які видані позичку. Дата повідомлення. Найменування органу, який наклав арешт (заборону). Дата ухвали (постанови) про арешт (заборону)» «Н/суд В-днепровского p-на», графа 3 «Дата одержання повідомлення або постанови про арешт (заборону) «15.01.92 г.», графа 4 «дата накладення заборони «15.01.92 г.», графа 5 Прізвище Ім`я по батькові особи, яка одержала позичку або яка заставила жилий будинок (частину будинку), квартиру. Прізвище, ім`я по батькові власника будинку (частини будинку), квартири, на які накладений арешт (заборона). Місцезнаходження будинку « [PERSON] [ADDRESS] на жилой дом». Інформація про зняття заборони в паперовому реєстрі для реєстрації заборон за 1990- 1992 рік відсутня. На той час реєструвати заборони, арешти могли тільки державні нотаріальні контори шляхом реєстрації їх на паперових Реєстрах. Пізніше, після створення у 1997 році Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зазначені записи були перенесені до електронного реєстру. Тому після початку функціонування Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстратором, був внесений запис про реєстрацію заборони (арх. запис № 84122-67 від 18.09.2001), заявник Верхньодніпровська ДНК, на підставі вищезазначеної ухвали, реєстраційний номер обтяження 4405165 від 25.01.2007. На той час Верхньодніпровська державна нотаріальна контора не була реєстратором Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, тому в Реєстрі вона зазначена як заявник. З огляду на вищезазначене, вбачається помилка при накладенні арешту, а саме накладено арешт на будинок [ADDRESS] , в той час як ухвалою Верхньодніпровського районного суду було накладено арешт на будинок [ADDRESS] . За приписами статей 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень частин 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку наявним в матеріалах справи письмовим доказам, суд доходить висновку, що у зв`язку з помилкою при накладенні арешту, а також відсутності правових підстав для продовження дії арешту майна позивача, а продовження такого обтяження є втручанням у вільне володіння, користування та розпорядження майном позивача, які захищені Конституцією України та Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved