Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

У березні 2025 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати за нею право власності на 66,7% спільної власності, а саме: будинку, що за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 2649429818080 та земельної ділянки за тією ж адресою, кадастровий номер 1824083200:04:001:0010, площа 0,25 га. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наступні обставини. 03.11.2006 року сторони уклали шлюб. Під час перебування у шлюбі подружжя придбало будинок та земельну ділянку, право власності на які зареєстровано за чоловіком. У шлюбі народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивач проживає разом з дітьми на квартирі, яку їй надали родичі у тимчасове користування. Відповідач проживає у спільно нажитому будинку. Посилаючись на положення ст. 71 СК України, позивач просить суд відійти від принципу рівності часток у спільному майні та виділити їй більшу частку в розмірі 66,7%. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Просила визнати за кожним з подружжя право власності на 1/2 частину спільного майна. Пояснила, що спірний будинок та земельна ділянка дійсно придбані відповідачем під час перебування у шлюбі. Він не чинить перешкод у використанні цього майна позивачем. На теперішній час у будинку ніхто не проживає. Відповідач у повному обсязі сплачує на користь позивача визначені судом аліменти на утримання дітей. Між сторонами існують конфліктні стосунки щодо спілкування відповідача з дітьми. Підстави для визнання за позивачем права на збільшену частку майна відсутні. З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підстави своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. 03.11.2006 року сторони уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва. 20.10.2022 сторони придбали будинок що за адресою: [ADDRESS] , із земельною ділянкою - кадастровий номер 1824083200:04:001:0010, площею 0,25 га. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У даній справі позивачем не надано доказів існування обставин, з якими закон пов`язуєт можливість збільшення її частки у спільному майні подружжя. Згідно довідки Звягельського відділу державної виконавчої служби від 12.06.2025 на виконанні перебуває виконавчий лист №285/7753/23, виданий 28.03.2024 Новоград-Волинським міськрайонним судом Житомирської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн щомісячно на кожну дитину, але не \~менше ніж \~50\~ відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку, та до\~ досягнення дітьми повноліття. Заборгованість за аліментами відсутня. Встановлений судом розмір аліментів на теперішній час перевищує 50% прожиткового мінімуму для дітей. Посилання представника позивача на недостатність такого розміру для забезпечення дітей не підтверджуються будь-якими доказами. Правом на звернення з позовом про збільшення розміру аліментів позивач не скористалась. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про поділ майна підлягають частковому задоволенню - майно підлягає поділу в рівних частинах по 1/2 кожному. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача відшкодування витрат зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог в сумі 4722 грн. 64 коп. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial