Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Позивачка звернулася до Франківського районного суду м. Львова з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 03.08.1991 року Відділом запису актів громадського стану Виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 03.08.1991 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які є повнолітніми. Вказує, що з початку 2023 року їхні стосунки стали погіршуватись та почались розлади та непорозуміння, погляди на життя стали та сімейні обов`язки стали суттєво відрізнятись. Зазначає, що їх спільне життя, як і збереження шлюбу, є неможливими, вони втратили один до одного почуття взаємної любові та поваги, у сторін відсутні спільні інтереси, відсутнє взаєморозуміння та наявні різні погляди на життя. З січня 2024 року сторони фактично разом не проживають, рідко спілкуються, спільного господарства не ведуть, а відтак позивачка вважає, що подальше спільне життя з відповідачем є неможливим та суперечить інтересам кожного з них. Ухвалою суду від 19.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено проведення судового засідання. Сторони в судове засідання не з`явились, однак подали заяви про розгляд справи без їх участі. Позивачка у своїй заяві позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення рішення не заперечувала. Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони 03.08.1991 уклали шлюб, який зареєстрований Відділом запису актів громадського стану Виконавчого комітету Львівської міської Ради народних депутатів, актовий запис №2004. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Актовим записом про народження №1409 від 21.02.1992 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Актовим записом про народження №5828 від 20.12.2000 року. Згідно з ч.2 ст.140 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з приписами частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Встановивши, що сторони втратили взаємні подружні почуття, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сім`ї, сторони проти розірвання шлюбу не заперечили, відповідач позов визнав, та просять шлюб розірвати, відтак суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що подальше спільне життя сторін не можливе, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому шлюб слід розірвати. Згідно статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а також те, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам сторін, а відтак шлюб слід розірвати. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до положень статей 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1211,20 грн. гривень за подання позовної заяви.

Outcome: approved