Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

улипні 2024 року позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором поворотної фінансової\~допомоги №1 від 12.03.2024 року у розмірі 205\~072, 13 грн, що складається з суми основної заборгованості в розмірі 200 000,00 грн, 672,13 грн пені, 4400,00 грн інфляційних втрат, та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.03.2024р. між ТОВ «Полтава - Насіння» та відповідачем був укладений договір поворотної фінансової допомоги №1, за умовами якого відповідачу було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 200 000,00 грн, строком повернення до 31.05.2024р. Однак позичальник кошти не повернув та не повідомив про причини пропущення строку їх повернення, тим самим допустивши умисне порушення умов договору. 04.06.2024 року позивачем на адресу відповідача була направлена вимога-претензія про повернення коштів у повному обсязі впродовж трьох днів з моменту отримання вимоги, яка залишилась без відповіді. За вказаних обставин, позивач звертає увагу на те, що неповернення відповідачем суми боргу в обумовлені договором строки є істотним порушенням його умов, через що позивач позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору, а тому вважає позовні вимоги обґрунтованими і законними. Позивач зазначив, що оскільки сума заборгованості не була повернута він вважає, що необхідно нарахувати за період з 01.06.2024 року по 11.07.2024 року 3 % річних від простроченої суми та індекс інфляції за весь строк прострочення (а.с.1-5 т.1). Ухвалою від 23.07.2024 суддя Кравець С.В. відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.18). За ухвалою від 01.08.2024 року суд перейшов від розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.24 т.1). 07.10.2024 року суд витребував документи (а.с.73т.1). Ухвалою від 30.10.2024 суд призначив у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручив експертам Полтавського відділення Національного наукового центру "Інститут судових експертиз ім. Засл.проф. М.С. Бокаріуса", та провадження у справі на час проведення експертизи зупинив (а.с.116,117 т.1), яка за постановою Полтавського апеляційного суду від 17.02.2025 року залишена без змін (а.с.175-181т.1). У подальшому, 11.11.2024 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було визначено для розгляду судді Косик С.М., у зв`язку з звільненням у відставку судді [PERSON] (а.с.123, 124 т.1). 02.04.2025 року суд поновив провадження у даній справі, для вирішення клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів і зразків, необхідних для проведення експертизи (а.с.191 т.1). Ухвалою від 15.04.2025 року суд частково задовольнив клопотання судового експерта, провадження у даній справі на час проведення експертизи зупинив (а.с.205 т.1). Своєю ухвалою від 02.06.2025 року суд поновив провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті (а.с.213 т.1). За ухвалою від 23.06.2025 року суд замінив експертну установу та справу направив для проведення судової почеркознавчої експертизи до Полтавського науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України, а провадження у справі на час проведення експертизи зупинив (а.с.240,241). 07.08.2025 до суду надійшов висновок експерта та 08.08.2025 суд поновив провадження (а.с.12 т.2). Своєю ухвалою від 18.09.2025 суд відмовив у задоволенні клопотання представниці позивача Ялової М.О. про призначення повторної судово-почеркознавчої експертизи (а.с.38,39 т.2). 27.10.2025 суд відмовив у задоволенні заяви представниці позивача про відвід судді Косик С.М. від розгляду цивільної справи № 948/533/24 (а.с.72 т.2). У судовому засіданні представниця позивача позов підтримала та наполягала на задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у позові, покликалася на те, що 12.03.2024 року між сторонами було укладено договір повороткої фінансової допомоги, на виконання якої ТОВ «Полтава\~ Насіння»\~ перерахувало\~ [PERSON] \~грошові кошти\~в розмірі\~200\~000,00\~грн,\~натомість останній\~кошти в\~строк,\~передбачений договором,\~не повернув. Також зауважила, що відповідач не спростовував факт отримання грошових коштів та не відмовився від їх отримання, а тому відповідно має обов`язок по поверненню коштів. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та пояснив, що [PERSON] стверджує, що не підписував договір поворотної фінансової\~допомоги №1 від 12.03.2024 року, що також підтверджено висновком експерта. Також повідомив, що грошові кошти дійсно були отримані відповідачем та в послідуючому були передані директору ТОВ «Полтава Насіння» [PERSON] , вимогу про повернення коштів від позивача відповідач не отримував. [PERSON] дійсно перебував у трудових відносинах з ТОВ «Полтава Насіння», під час звільнення відповідача підприємство не пред`явило претензій щодо повернення грошових коштів за договором поворотної фінансової допомоги. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши надані письмові докази, допитавши свідка, встановив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Так, відповідно до договору поворотної фінансової допомоги №1 від 12.03.2024р., сторонами якого є ТОВ «Полтава Насіння» та [PERSON] , позикодавець передав на строк позичальнику грошові кошти в розмірі, встановленому договором 200\~000,00 грн (пп.1.1, 2.1 договору), а позичальник зобов`язався повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів, строк повернення 31.05.2024р. (пп.1.1, 4.1). Відповідно до п.4.3 договору позичальник зобов`язаний достроково повернути всю фактично отриману суму коштів або їх частину на протязі трьох днів з дня отримання вимоги від позикодавця (а.с.7). Відповідно до п.6.1 договору, при простроченні повернення суми коштів (її частини) позичальник сплачує пеню в розмірі 3% річних від простроченої суми до моменту повернення, при цьому позичальник зобов`язаний повернути суму коштів (її неповернену частину у разі дострокового повернення частини), збільшену на індекс інфляції за весь строк прострочення (а.с.7 т.1). Згідно з платіжною інструкцією №999 від 12.03.2024р. ТОВ «Полтава Насіння» перерахувало [PERSON] грошові кошти у розмірі 200\~000,00 грн надання поворотної фінансової допомоги згідно договору №1 від 12.03.2024р. для поповнення картки [NUMBER] (а.с.8 т.1). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що у березні 2024 року вони з [PERSON] , з яким він на той час працював в ТОВ «Полтава-Насіння», їздили до банку, та [PERSON] говорив, що зняв гроші в розмірі 200\~000,00 грн та передав кошти директору. 04.06.2024 року позивач направив на електронну адресу [PERSON] вимогу претензію, в якій просить повернути грошові кошти у розмірі 200\~000,00 грн на вказані реквізити (а.с.9,12 на зв. 13,87т.1 ). За висновком експерта Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №СЕ-19/117-25/16212-ПЧ від 01.08.2025 підпис від імені [PERSON] за зворотному боці аркуша, в розділі: «8.РЕКВІЗИТИ І ПІДПИСИ СТОРІН», у графі: «Позичальник [PERSON] … [PERSON] » договору поворотної фінансової допомоги №1 від 12.03.2024р., укладений між ТОВ «Полтава-Насіння» (Позикодавець), в особі голови [PERSON] та [PERSON] (Позичальник) виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с.2-6 т.2). Згідно із статтею 11\~ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків зокрема є договори та інші правочини. Статтею 509\~ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії; а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Стаття 626\~ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з пунктом 14.1.257 Податкового кодексу\~України поворотна фінансова допомога сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення. У постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі №140/125/17 зазначено, що правовою основою для отримання позики або поворотної фінансової допомоги є договір позики. Згідно зі статтею 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 1047\~ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Згідно із статтею 1049 Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Стаття 207\~ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Згідно з частиною першою цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (постанова Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі №674/461/16-ц). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Стаття 629\~ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 16\~ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Відповідно до частини першої статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 червня 2022 року у справі №602/1455/20. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, ТОВ «Полтава-Насіння» на підтвердження заявлених вимог надало оригінал договору про надання поворотної фінансової допомоги №1, від 12.03.2024 між ним та [PERSON] . Натомість відповідач [PERSON] зазначений договір не укладав та не підписував, що стверджується висновком експерта №СЕ-19/117-25/16212-ПЧ від 01.08.2025. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позивачем не доведено існування на підставі укладеного договору про надання поворотної фінансової допомоги правовідносин з приводу надання фінансової допомоги відповідачу, у зв`язку з чим у задоволенні позову потрібно відмовити. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ч.3 ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8. ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, витрати по сплаті судового збору, сплаченого позивачем, відшкодуванню не підлягають. Витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 10 696,80 грн грн потрібно стягнути з позивача на користь відповідача (а.с.60 т2).. На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу представник відповідача до суду надав: ордер про надання правничої допомоги відповідачу [PERSON] , договір про надання правничої допомоги №16/09/24-1 від 16.09.2024, додатковий договір №02 до договору № 16/09/24-1 від 23.09.2024, додаток №01 до договору №16/09/2024-1, за якими вартість вартість представництва за одне судове засідання у п`яти судових засіданнях складає 4000,00 грн, 2000,00 грн за одне судове засідання у разі відбування більше п`яти судових засіданнях, 2000,00 грн за одне судове засідання що не відбулося не з вини адвоката (а.с.44 т.1, 93-111 т.2). З наданого акта наданих послуг з професійної правничої допомоги за № 04/11/24-1 від 04.11.2024, убачається, що вартість участі адвоката в судовому засіданні 17.09.2024 (засідання не відбулося через неявку позивача) 2000,00 грн, 07.10.2024 4000,00 грн, 31.10.2024 - 4000,00 грн, а всього 10 000,00 грн (а.с.61 т.2). За актом наданих послуг з професійної правничої допомоги за № 23/04/25-1 від 22.04.2025 визначено вартість участі адвоката в судовому засіданні 17.02.2025 4000,00 грн, та 15.04.2025 4000,00 грн, а всього 8000,00 грн (а.с.62 на зв. т.2). Згідно з актом наданих послуг з професійної правничої допомоги за № 02/07/25-1 від 02.07.2025 року участь адвоката в судовому засіданні 23.06.2025 у розмірі 4000,00 грн (а.с.145 на зв. т.2). Актом № 18/09/25-2 від 18.09.2025 визначено вартість правничої допомоги на загальну суму 4000,00 грн за участь адвоката в двох судових засіданнях 18.09.2025 та 24.10.2025 (а.с.64 т.2). За актом №18/19/25-1 від 18.09.2025 участь адвоката в судовому засіданні 18.09.2025 та 27.10.2025 грн. всього 4000,00 грн (а.с.65 т.2 на зв.). Всього відповідачем понесено витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 26\~000,00 грн, які сплачені (а.с.61-66 т.2). Положеннями статті 59\~Конституції\~України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.\~15\~ЦПК\~України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до ч. 1 4 ст.\~137\~ЦПК\~України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача заперечувала проти заявленого відповідачем розміру витрат на правничу допомогу та покликалася на завищений розмір таких витрат. Ураховуючи наведені положення процесуального законодавства та беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом Будігай О.В. професійної правничої допомоги відповідачу у цій справі,

Outcome: approved