Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , відповідно до якого позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором № 628406 від 14.02.2019 року, що становить 19806,35 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 5 000,00 грн., з суми заборгованості 13\~146,00 грн., суми інфляційних втрат - 5 475,31 грн., суми 3% річних - 1 185,04 грн., а також судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 14 лютого 2019 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 628406. Відповідно до індивідуальної частини договору № 628406 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», надав Відповідачу позику у сумі 7000 грн. 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу № 1 на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за Договір про надання фінансового кредиту № 628406 від 14.02.2019 року за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора стосовно Відповідача. Однак, відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором і має заборгованість у розмірі 19806,35 грн., яка складається з наступного: 13146 грн.\~сума заборгованості за кредитом; 5475,31 грн.\~сума збитків з урахуванням встановленого індексу інфляції; 1185,04 грн. - 3% річних. Відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з нього: сума процентів 2999,96 грн.; сума штрафів 2366,00 грн.; сума збитків з урахуванням 3% річних 1 185,04 грн.; сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 5 475,31 грн., а також застосувати строки позовної давності. Мотивуючи тим, що 14 лютого 2019 року був укладений спірний кредитний договір. Дата повернення 07.03.2019 рік. Загальний строк позовної давності 3 роки. Отже строки позовної давності закінчуються у 07.03.2022 році, проте позивач звернувся до суду із пропущенням строку позовної давності тільки в 12.04.2024 року. Окрім цього позивач не погодився із нарахованими сумами щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, на думку відповідача позивач неправомірно нарахував та намагається стягнути штрафи, а також інфляційні втрати та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Для застосування ст. 625 ЦК України необхідною обов`язковою умовою є - прострочення виконання грошового зобов`язання. По-перше, штраф є видом відповідальності як і стягнення за статтею 625 ЦК України, а тому Позивач намагається притягнути відповідача двічі до відповідальності за порушення одного зобов`язання. По-друге, штраф і стягнення за статтею 625 ЦК України нараховані в період дії карантину та воєнного стану, а тому підлягають списанню. По-третє, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування» Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Окрім цього, Сторонами були погоджені відсотки за користування кредитом в розмірі 793,80 грн за весь період кредитування. Однак Позивач в супереч умовам Договору намагається стягнути відсотки за користування кредитом в розмірі - 3780,00 грн. Тобто укладаючи спірний договір, відповідач розумів його умови так, що максимальна сума яку він сплатить за користування кредитним коштами становитиме - 793,80 грн. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідач у відзиві просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав частково, підтримав доводи, викладені у відзиві. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 лютого 2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було підписано індивідуальну частину договору №628406 про надання фінансового кредиту. Відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 7000 грн. Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом: 0.54 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору. Сукупна вартість кредиту складає 111,34 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 7793,80 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе: 1.3.1. проценти (відсотки) за користування кредитом 11,34 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 793,80 грн. (у грошовому виразі). Строк дії договору 21 днів. Згідно наданого розрахунку заборгованості, сума боргу за кредитним договором №628406 від 26.05.2019 року становить 13146 грн, з яких\~7000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 3780 грн проценти, 2366 грн.- штрафи. 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу № 1, на підставі якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» приймає належні ТОВ Авентус Україна»\~Права Вимоги, в тому числі і до відповідача за кредитним договором від 14.02.2019 року № 628406. За змістом ч.1.\~ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1.ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положення ч. 1ст. 1046\~ЦК України\~передбачають, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. 1ст. 1048\~ЦК України\~зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положеннями\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою\~статті 1077 ЦК України\~одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України\~визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості в добровільному порядку. У суду відсутні докази про те, що відповідач мав об`єктивні перешкоди для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості, проте фактично отримані та використані надані грошові кошти в добровільному порядку не повернув, зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, не сплачував кредит вчасно та у повному обсязі, доказів про сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором позивачу або первісному кредитору матеріали справи не містять, з огляду на що відповідач не спростував доводи позивача. Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення суми заборгованості за договором споживчого кредиту від 14.02.2019 року частково у розмірі 10 780 грн, з яких\~7000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 3780 грн - сума процентів. Щодо стягнення штрафу в розмірі 2\~366,00 грн., а також щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних. В розумінні правових норм чинного цивільного законодавства, а зокрема положень ст. 625 ЦК України, 3% річних та інфляційні втрати за час прострочення виконання зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому вони повинні нараховуватися на суму основного боргу, який мав місце між сторонами до ухвалення рішення судом. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, у цій справі суд враховує те, що Указом Президента України від 24лютого 2022 року №64/2022 введено в Україні воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався та триває дотепер. Відповідно до п.15, 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України: 15. У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. 18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За таких обставин, законодавцем заборонено нарахування неустойки (штрафів, пені), а також стягнення інфляційних втрат та 3% річних на час карантину (з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року) та на період воєнного стану (з 24.02.2022 року по теперішній час), а тому вищезазначені позовні вимоги за цей період задоволенню не підлягають. Підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності судом не встановлено, оскільки пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, в редакції на момент спірних правовідносин, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, були продовжені на строк дії карантину. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, судового збору, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч. ч. 1, 2ст. 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц. Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову та розмір задоволених вимог, суд вважає, що заявлена до стягнення з відповідача сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн відповідає переліку/вартості виконаних робіт та критеріям розумності, справедливості та співмірності. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1318,27\~грн., а також 2721 грн витрати на правову допомогу.

Outcome: approved