Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою, в якій просить встановити факт смерті його бабусі громадянки України [PERSON] , яка померла [INFO] на тимчасово окупованій території України. Заява мотивована тим, що [INFO] його бабуся померла в с. Азовське Генічеського району Херсонської області, де на момент смерті фактично проживала та була зареєстрована. На час смерті [PERSON] в с. Азовське Генічеського району Херсонської області відділи державної реєстрації актів цивільного стану припинили свою роботу і державна реєстрація смерті та отримання свідоцтва про смерть відповідно до законодавства України були неможливими, а тому з метою державної реєстрації смерті бабусі, проведеної державним органом України, він звернувся до суду з даною заявою. На підтвердження родинних зв`язків із [PERSON] заявник надав копію свідоцтва про народження його батька [PERSON] , [INFO] , де [PERSON] вказана його матір`ю, та копію свого свідоцтва про народження, де [PERSON] вказаний його батьком. У проведені державної реєстрації смерті відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заявнику відмовлено. Водночас, заявник вказує, що встановлення зазначеного факту необхідно для надання свідоцтва про смерть у відповідні органи на території України для державної реєстрації смерті [PERSON] . Разом з тим, встановлення факту смерті необхідно для реалізації заявником своїх спадкових прав. Заявник просив розглянути справу у його відсутності, про що подав відповідну письмову заяву, в якій просить подану заяву задоволити. Представник заінтересованої\~особи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове\~засідання не\~з`явився,\~про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення чи розгляд справи у його відсутності не подав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належним чином зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, заявник [PERSON] , [INFO] (паспорт [NUMBER] , виданий Енергодарським РВ ГУМВС України в Запорізькій області 26.04.2000, РНОКПП [NUMBER] ), є онуком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] про народження батька заявника - [PERSON] , [INFO] , де [PERSON] вказана його матір`ю, та копією свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] , де [PERSON] вказаний його батьком. На підтвердження факту смерті [PERSON] , [INFO] , заявником додано до заяви медичне свідоцтво про смерть серії 84 № 224000122 від 21.01.2025, свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 22.01.2025, що видані на тимчасово окупованій території України органами держави-окупанта. Статтею 293\~Цивільного\~процесуального\~кодексу\~України передбачено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються судами у порядку окремого провадження. Як зазначено у пункті 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути\~зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою,\~причини неможливості\~одержання або\~відновлення документів,\~що посвідчують\~цей факт; докази,\~що підтверджують\~факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Статтею 317 ЦПК України визначені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно з ч. 3 ст. 49 Цивільного кодексу України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. 24 лютого 2022 року Указом Президента України "Про ведення воєнного стану" № 64/2022 введено воєнний стан на території України з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який на підставі наступних Указів Президента України неодноразово продовжувався та продовжує діяти на теперішній час. Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Як зазначено в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обгрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Відповідно до довідки про відмову у проведенні державної реєстрації смерті від 27.06.2025 № 919/31.11-25, [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті у зв`язку із ненаданням встановленого законодавством України документа, який є підставою для державної реєстрації смерті. Встановлення зазначеного факту заявнику необхідно з метою державної реєстрації смерті бабусі, проведеної державним органом України та реалізації належних йому спадкових прав. Що стосується покликання заявника на те, що с. Азовське Генічеського району Херсонської області є тимчасово окупованою територією України, визначеною Верховною Радою України, слід зазначити таке. Відповідно до п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Міністерством розвитку громад та територій України 22.12.2022 видано наказ № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», який був чинним на момент смерті [PERSON] та згідно з яким станом на 20.01.2025 територія Генічеського району Херсонської області є тимчасово окупованою. Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, так як встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України). Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 753/8033/22, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України, ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави. Встановлення факту смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України. Таким чином, за таких обставин слід констатувати, що отримання свідоцтва про смерть в органах реєстрації актів цивільного стану Міністерства юстиції України є неможливим, а єдиним шляхом його отримання та захисту прав родичів та спадкоємців померлого є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення. Встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом Державної реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті з підстав, що відсутні документи, які свідчать про смерть особи. Частиною першою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. На підставі\~наведеного,\~оцінивши належним\~чином зібрані\~та досліджені\~у ході\~судового розгляду\~справи докази\~у їх\~сукупності,\~враховуючи,\~неможливість для\~заявника в\~інший спосіб,\~окрім як\~у судовому\~порядку,\~встановити факт\~смерті бабусі\~-\~ [PERSON] ,\~якапомерла на тимчасово окупованій території, необхідність встановлення даного факту з метою проведення державної реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть згідно з вимогами чинного законодавства України, та реалізації права заявника на спадщину, суд дійшов переконання про обґрунтованість поданої заяви та її задоволення. Враховуючи, що згідно з пунктом 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню, рішення у даній справі слід допустити до негайного виконання.

Outcome: approved