Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №991/08-АВ/014 від 07.07.2008 року на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором станом на 14.03.2016 року в сумі 48 851,38 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 1 219 071,06 грн. із них: заборгованість за кредитом у розмірі 16 529,00 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 430 083,94 грн., сума заборгованості за відсотками у розмірі 15 928,52 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 414 459,49 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 8 615,22 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 224 167,75 грн., за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 5 778,64 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 150 359,88 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 18286 гр.07 коп. В обґрунтування позову посилається на те, що 26.07.2016 року Апостолівським райсудом Дніпропетровської області було винесено заочне рішення по цивільній справі №171/833/16-ц, згідно якого з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 14.03.2016 року в сумі 48 851,38 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 1 219 071,06 грн. із них: заборгованість за кредитом у розмірі 16 529,00 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 430 083,94 грн., сума заборгованості за відсотками у розмірі 15 928,52 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 414 459,49 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 615,22\~доларів США,\~що становить\~по курсу\~НБУ на\~14.03.2016\~року 224\~167,75\~грн.,\~за несвоєчасне\~повернення відсотків\~у розмірі\~5\~778,64\~доларів США,\~що становить\~по курсу\~НБУ на\~14.03.2016\~року 150\~359,88\~грн.\~та судові\~витрати у\~розмірі 18\~286\~гр.07\~коп.\~Оскільки рішення\~Апостолівського райсуду\~Дніпропетровської області\~від 26.07.2016\~року було\~прийнято за\~відсутності сторін\~та відповідач\~ [PERSON] \~не мала\~можливості надати\~до суду\~заперечення на\~позов та\~надати до\~суду докази,\~що кредитний\~договір укладався\~в інтересах\~сім`ї,\~на укладання\~договорів надав\~свою згоду\~її чоловік.\~Позивач вважає,\~що оскільки\~боргове зобов`язання\~за кредитним\~договором є\~солідарним обов`язком\~чоловіка та\~дружини у\~рівних частках,\~тому просить\~визнати заборгованість\~за кредитним\~договором 1/2\~частини грошових\~коштів до\~ [PERSON] \~яка складає\~24425.69\~доларів США,\~що становить\~609\~535.53\~грн.\~та судові\~витрати 143 грн. стягнути з остатнього на виконання рішення суду від 26.07.2016 року. Вона з відповідачем в період з 20.12.2003 року по 08.05.2015 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі. В період перебування у шлюбі 07.07.2008 року вона уклала кредитний договір з АКБ СР «Укрсоцбанк» у сумі 17 357.00 доларів США для оплати придбаного автомобіля марки «HYUNDAI» модель «ACCENT» 2008 року випуску. 07.07.2008 року [PERSON] підписано та надано банку заяву про згоду чоловіка/дружини на отримання кредиту, відповідно до якої [PERSON] надає згоду своєї дружині отримання кредиту в сумі 17357,00 доларів США на строк 84 місяці. 07.07.2008 року [PERSON] підписано заяву, відповідно до якої [PERSON] дає згоду своєї дружині [PERSON] укласти кредитний договір, предметом якого є транспортний засіб автомобіль марка «HYUNDAI» модель «ACCENT» та Додатковий договір застави транспортного засобу визначеного п. 1.3.; п. 1.3.1; п.1.2 цього договору. У цій заяві також зазначено, що [PERSON] підтверджує, що вищевказаний правочин укладається в інтересах сім`ї і йому роз`яснено, що визначені у договорі зобов`язання створюють обов`язки і для нього. 07.07.2008 року [PERSON] було підписано заяву-згоду, відповідно до якої [PERSON] дає згоду своєї дружині [PERSON] на отримання в інтересах сім`ї кредиту на строк до 06 липня 2015 року в іноземній валюті у сумі 17357.00 доларів США. з метою виконання зобов`язань у доларах США за кредитним договором №991/08-АВ/014 від 07.07.2008 року на умовах, встановлених АКБ СР «Укрсоцбанк» з укладенням додаткової угоди до вищезазначеного договору щодо внесення змін та доповнень до зазначеного кредитного договору, в тому числі щодо збільшення зобов`язань [PERSON] перед АКБ СР «Укрсоцбанк» та зменшення строку користування кредитом в іноземній валюті. Цією заявою [PERSON] підтвердив, що вищевказані правочини укладаються в інтересах сім`ї і йому роз`яснено, що визначені у договорі зобов`язання створюють обов`язки і для нього. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав пояснення, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, справу розглянути за відсутності їх представника. Посилається на те, що позивачка заявляє, що кредитні кошти були витрачені на потреби сім`ї, однак не надала доказів витрачання кредитних коштів на потреби сім`ї, а також доказів придбання будь-якого майна на ці кошти. Не є доведеним факт використання автомобіля саме в інтересах родини. Крім того, виходячи з тексту позовної заяви не з`ясовано, чи було вирішено між колишнім подружжям факт розподілу спірного майна. Верховний Суд згідно усталеної практики неодноразово звертав увагу, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що свідчить про їх солідарний характер. При цьому боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Отже, право на стягнення коштів з [PERSON] у позивача з`явиться: по-перше, за умови встановлення режиму спільного сумісного майна подружжя, придбаного за рахунок кредитних коштів; по-друге, після виконання власних зобов`язань, покладених на неї рішенням Апостолівського райсуду Дніпропетровської обл. від 26.07.2016 року у справі №171/833/16, доказів виконання власних зобов`язань перед кредитором позивач не надала, АТ «СЕНС БАНК» вважає, що право регресної вимоги, встановленої ст. 544 ЦК України є передчасним. З огляду на зазначене, намагання розподілу зобов`язань [PERSON] за судовим рішенням у справі №171/833/16 з іншою особою не є належним захистом права та не підлягає задоволенню. Крім того, сама позивач не заперечує, що з 07.07.2008 року нею було укладено кредитний договір №991/08-АВ/014, за умовами якого остання отримала 17357.00 доларів США, зобов`язання за яким станом на дату розгляду судової справи є непогашеними. З травня 2016 року між кредитором ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», назву якого змінено на АТ «СЕНС БАНК» тривали судові провадження щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, питання по якому було вирішено заочним рішенням Апостолівського райсуду Дніпропетровської області від 26.07.2016 року у справі №171/833/16. З наведено вбачається, що позивач [PERSON] мала протягом тривалого часу вирішити питання про залучення співвідповідача у справі колишнього подружжя та до ухвалення судового рішення у справі ініціювати питання щодо розподілу зобов`язань перед кредитором між ними, однак не скористалася ним. Тож пред`являючи даний позов, АТ «СЕНС БАНК» вважає, що її дії направлені виключно на зміну зобов`язань, встановлених судовим рішенням у справі №171/833/16, яке набрало законної сили, що є неприпустимим. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Згідно із ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст.ст. 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26.07.2016 року Апостолівським райсудом Дніпропетровської області було винесено заочне рішення по цивільній справі №171/833/16-ц, згідно якого з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 14.03.2016 року в сумі 48851,38 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 1219 071,06 грн. із них: заборгованість за кредитом у розмірі 16529,00 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 430 083,94 грн., сума заборгованості за відсотками у розмірі 15928,52 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 414 459,49 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 615,22 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 224 167,75 грн., за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 5778,64 доларів США, що становить по курсу НБУ на 14.03.2016 року 150 359,88 грн. та судові витрати у розмірі 18286 грн. 07 коп. Оскільки рішення Апостолівського райсуду Дніпропетровської області від 26.07.2016 року було прийнято за відсутності сторін та відповідач [PERSON] не мала можливості надати до суду заперечення на позов та надати до суду докази, що кредитний договір укладався в інтересах сім`ї, на укладання договорів надав свою згоду її чоловік. Позивач вважає, що оскільки боргове зобов`язання за кредитним договором є солідарним обов`язком чоловіка та дружини у рівних частках, тому просить визнати заборгованість за кредитним договором 1/2 частини грошових коштів до [PERSON] яка складає 24425.69 доларів США, що становить 609 535.53 грн. та судові витрати 143 грн. стягнути з остатнього на виконання рішення суду від 26.07.2016 року. Вона з відповідачем в період з 20.12.2003 року по 08.05.2015 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі. В період перебування у шлюбі 07.07.2008 року вона уклала кредитний договір з АКБ СР «Укрсоцбанк» у сумі 17 357.00 доларів США для оплати придбаного автомобіля марки «HYUNDAI» модель «ACCENT» 2008 року випуску. 07.07.2008 року [PERSON] підписано та надано банку заяву про згоду чоловіка/дружини на отримання кредиту, відповідно до якої [PERSON] надає згоду своєї дружині отримання кредиту в сумі 17357,00 доларів США на строк 84 місяці. 07.07.2008 року [PERSON] підписано заяву, відповідно до якої [PERSON] дає згоду своєї дружині [PERSON] укласти кредитний договір, предметом якого є транспортний засіб автомобіль марка «HYUNDAI» модель «ACCENT» та Додатковий договір застави транспортного засобу визначеного п. 1.3.; п. 1.3.1; п.1.2 цього договору. У цій заяві також зазначено, що [PERSON] підтверджує, що вищевказаний правочин укладається в інтересах сім`ї і йому роз`яснено, що визначені у договорі зобов`язання створюють обов`язки і для нього. 07.07.2008 року [PERSON] було підписано заяву-згоду, відповідно до якої [PERSON] дає згоду своєї дружині [PERSON] на отримання в інтересах сім`ї кредиту на строк до 06 липня 2015 року в іноземній валюті у сумі 17357.00 доларів США. з метою виконання зобов`язань у доларах США за кредитним договором №991/08-АВ/014 від 07.07.2008 року на умовах, встановлених АКБ СР «Укрсоцбанк» з укладенням додаткової угоди до вищезазначеного договору щодо внесення змін та доповнень до зазначеного кредитного договору, в тому числі щодо збільшення зобов`язань [PERSON] перед АКБ СР «Укрсоцбанк» та зменшення строку користування кредитом в іноземній валюті. Цією заявою [PERSON] підтвердив, що вищевказані правочини укладаються в інтересах сім`ї і йому роз`яснено, що визначені у договорі зобов`язання створюють обов`язки і для нього. Судом встановлено, що позивачка заявляє, що кредитні кошти були витрачені на потреби сім`ї, однак не надала доказів витрачання кредитних коштів на потреби сім`ї, а також доказів придбання будь-якого майна на ці кошти. Не є доведеним факт використання автомобіля саме в інтересах родини. Крім того, виходячи з тексту позовної заяви не з`ясовано, чи було вирішено між колишнім подружжям факт розподілу спірного майна. Верховний Суд згідно усталеної практики неодноразово звертав увагу, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що свідчить про їх солідарний характер. При цьому боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Отже, право на стягнення коштів з [PERSON] у позивача з`явиться: по-перше, за умови встановлення режиму спільного сумісного майна подружжя, придбаного за рахунок кредитних коштів; по-друге, після виконання власних зобов`язань, покладених на неї рішенням Апостолівського райсуду Дніпропетровської обл. від 26.07.2016 року у справі №171/833/16, доказів виконання власних зобов`язань перед кредитором позивач не надала, АТ «СЕНС БАНК» вважає, що право регресної вимоги, встановленої ст. 544 ЦК України є передчасним. З огляду на зазначене, намагання розподілу зобов`язань [PERSON] за судовим рішенням у справі №171/833/16 з іншою особою не є належним захистом права та не підлягає задоволенню. Крім того, сама позивач не заперечує, що з 07.07.2008 року нею було укладено кредитний договір №991/08-АВ/014, за умовами якого остання отримала 17357.00 доларів США, зобов`язання за яким станом на дату розгляду судової справи є непогашеними. З травня 2016 року між кредитором ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», назву якого змінено на АТ «СЕНС БАНК» тривали судові провадження щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, питання по якому було вирішено заочним рішенням Апостолівського райсуду Дніпропетровської області від 26.07.2016 року у справі №171/833/16. З наведено вбачається, що позивач [PERSON] мала протягом тривалого часу вирішити питання про залучення співвідповідача у справі колишнього подружжя та до ухвалення судового рішення у справі ініціювати питання щодо розподілу зобов`язань перед кредитором між ними, однак не скористалася ним. Тож пред`являючи даний позов, АТ «СЕНС БАНК» вважає, що її дії направлені виключно на зміну зобов`язань, встановлених судовим рішенням у справі №171/833/16, яке набрало законної сили, що є неприпустимим. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22.10.1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, до ухвалення ним рішення. Враховуючи наведене, позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання спільним боргу колишнього подружжя, стягнення коштів, поза межами строку позовної давності, про застосування якого заявлене відповідне клопотання АТ «СЕНС БАНК», що в силу вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові. Сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Статтею 76\~ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались. Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття та приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed