Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

У березні 2025 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про захист прав споживачів та просила суд постановити рішення яким визнати недійсним договори про надання споживчого кредиту №999-00044951/1 у частині незаконно нарахованих сум встановлених як плата за обслуговування кредитної заборгованості за Кредитними договорами №999-00044951/1. Покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» обов`язок здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за обслуговування кредитної заборгованості за кредитними договорами Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс». Представник позивачки адвокат Зачепіло З.Я. надала суду заяву про слухання справи за відсутності позивачки та її представника. Позові вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» надав суду відзив на позов, в якому просив суд у задоволенні позову відмовити, в тому числі у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Слухання справи просив проводити за відсутності представника Товариства. Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з наданими сторонами доказами, суд приходить до наступного. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 05 квітня 2013 року між позивачкою [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» було укладено Договір №999-00044951/1 про надання кредиту. Згідно умов п.1 Договору №999-00044951/1 про надання кредиту від 05 квітня 2013 року Банк зобов`язується надати для власних потреб [PERSON] за допомогою платіжної карки VISA у готівковій чи безготівковій формі шляхом сплати з поточного рахунку (карткового рахунку) коштів понад кредитовий залишок на рахунку(Овердрафт) в межах встановленого строку та ліміту Овердафту, а [PERSON] зобов`язується своєчасно погашати Овердафт, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 19 % річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно Договору №999-00044951/1 про надання кредиту від 05 квітня 2013 року. Максимальна сума заборгованості [PERSON] за кредитом на умовах Овердафту встановлюється в сумі 50\~000 грн. Дата остаточного повернення Овердафту 04 квітня 2016 року. З листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» за вих. №1289 від 15 лютого 2024 року вбачається, що згідно Договору факторингу №001/06-12 від 06 грудня 2021 року, який було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНРАЙТ» (що є правонаступником акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» право вимоги за Договором №999-00044951/1 про надання кредиту від 05 квітня 2013 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс». Заборгованість [PERSON] за Договором №999-00044951/1 про надання кредиту від 05 квітня 2013 року становить 142\~243 грн. 71 коп. Позивачка [PERSON] вважає, що Договір №999-00044951/1 про надання кредиту від 05 квітня 2013 року порушує її права як споживача, тому просить визнати недійсним договори про надання споживчого кредиту №999-00044951/1 у частині незаконно нарахованих сум встановлених як плата за обслуговування кредитної заборгованості за Кредитними договорами №999-00044951/1. Покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» обов`язок здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за обслуговування кредитної заборгованості за кредитними договорами Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс». Так, відповідно до п 3.1.10 Договору №999-00044951/1 про надання кредиту від 05 квітня 2013 року [PERSON] зобов`язана за власні кошти здійснювати оплату будь-яких витрат, податків та інших платежів, пов`язаних з виконанням та укладенням Договору №999-00044951/1 про надання кредиту від 05 квітня 2013 року. П. 5.1 Договору №999-00044951/1 про надання кредиту від 05 квітня 2013 року визначено, що детальний розпис сукупної вартості кредит з урахуванням процентної ставки за ним, погашення основного боргу, вартості супутних послуг, а також інших фінансових зобов`язань, наведений у Додатку №1, який є невід`ємною частиною Договору №999-00044951/1 про надання кредиту від 05 квітня 2013 року. Відповідно до п. 7.3 Договору №999-00044951/1 про надання кредиту від 05 квітня 2013 року, всі витрати пов`язані з виконанням та укладанням вказаного договору несе [PERSON] . Згідно з додатком №1 до Договору №999-00044951/1 про надання кредиту від 05 квітня 2013 року, визначено суму споживчого кредиту 50\~000 грн., строк кредиту - 36 міс., національна ставка 19 % річних, дата надання кредиту 05 квітня 2013 року, дата закінчення дії Договору 04 квітня 2026 року, сума погашення основного боргу та відсотків ануїтетні платежі, супутні витрати комісія 720 грн. та страхування 9 %, що повністю узгоджується з вимогами Закону України «Про захист прав споживачів». Так, позивачка [PERSON] просить суд визнати нікчемними пункти Договору 999-00044951/1 про надання кредиту від 05 квітня 2013 року у частині незаконно нарахованих сум встановлених як плата за обслуговування кредитної лінії, однак жоден пункт Договору 999-00044951/1 про надання кредиту від 05 квітня 2013 року та його Додаток №1 не містять обов`язку [PERSON] здійснювати таку плату. Водночас в матеріалах справи відсутній та суду не надано конкретного переліку банківських послуг, які пов`язані з обслуговуванням кредитної лінії. Більш того, з листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» за вих. №1289 від 15 лютого 2024 року вбачається, [PERSON] має заборгованість за Договором №999-00044951/1 про надання кредиту від 05 квітня 2013 року у сумі 142\~243 грн. 71 коп. та детально розписані складові такої заборгованості, зокрема заборгованість за основою сумою боргу 50\~000 грн., заборгованість за відсотками 66\~323 грн. 71 коп., заборгованість комісіями 25\~920 грн. Крім того, позивачка [PERSON] просить на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» покласти обов`язок здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за обслуговування кредитної заборгованості за кредитними договорами Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», однак не зрозуміло яку саме суму необхідно зарахувати, відсутній відповідний розрахунок. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності ч.1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За правилами ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Як передбачено ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи вищевикладені обставини справи, беручи до уваги заявлені позовні вимоги в наведеній редакції, суд приходить до висновку про їх необґрунтованість, у зв`язку з чим суд у задоволенні позовних вимог відмовляє в повному обсязі. Разом з тим, суд вважає, що позивачкою не вірно обрано спосіб захисту свого порушеного права, оскільки ефективним способом захисту права в даному випадку буде звернення до суду з позовом про визнання недійсними (нікчемними) конкретних пунктів Договору №999-00044951/1 про надання кредиту від 05 квітня 2013 року та його Додатку №1 і зобов`язання вчинити конкретні дії. Суд не бере до уваги доводи Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Еліт Фінанс» стосовно застосування строків давності виходячи з наступного. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18) зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої\~статті 261 ЦК України\~при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Виходячи з вимог\~статті 261 ЦК України\~позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову не відповідає вимогам закону. Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed