Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

У жовтні 2024 року позивач в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] та малолітньої дитини [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Службою у справах дітей Боярської міської ради розглянуто заяву [PERSON] від 29.05.2024 року, бабусі дітей [PERSON] від 29.05.2024 року та вивчено матеріали справи по позбавленню батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] та неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] народилися від спільного подружнього життя батьків [PERSON] та [PERSON] , шлюб яких було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.12.2016 року. Зі слів [PERSON] та її бабусі [PERSON] , після розірвання шлюбу, батько, [PERSON] покинув сім`ю та повністю самоусунувся від виконання будь яких батьківських обов`язків, які не виконує до теперішнього часу. Мати, [PERSON] з середини 2023 року залишила дітей та поїхала до свого цивільного чоловіка до іншого місця проживання. З того часу діти проживають у бабусі [PERSON] . Зі слів гр. [PERSON] , [PERSON] мама, [PERSON] участі в вихованні та матеріальному забезпечені дітей не приймає. Повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Сім`я знаходиться на соціальному супроводі КНП "ЦСС" Боярської міської ради. Фахівцями КНП "ЦСС" Боярської міської ради було складено акт оцінки потреб сім`ї за адресою: [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] , [INFO] є малолітньою та не може самостійно захищати свої права, держава бере під свою охорону кожну дитину, яка позбавлена батьківського піклування. На підставі викладеного, позивач просив позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, починаючи з 30 серпня 2024 року до досягнення дітьми повноліття, при цьому розмір аліментів не може бути меншим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з [PERSON] на користь малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, починаючи з 30 серпня 2024 року до досягнення дітьми повноліття, при цьому розмір аліментів не може бути меншим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.12.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07.04.2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті. Представником позивача 23.10.2025 року через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового розгляду повідомлялися належним чином. Відзиви на позов не подали. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі третьої особи, проти задоволення позовних вимог не заперечила. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою учасників справи фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України). Враховуючи те, що судом були використані передбачені чинним законодавством способи для повідомлення відповідачів про розгляд справи, та приймаючи до уваги той факт, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд зі згоди позивача у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи та розглянувши подані докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позовна заява та, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суду першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 ? 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 121 права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походження дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що гр. [PERSON] , [INFO] , та гр. [PERSON] , [INFO] , є батьком та матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження, серії [NUMBER] від 24 квітня 2012 року, видане Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області), та неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження, серії [NUMBER] від 09 березня 2010 року, видане Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області), що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно частини другої ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Судом встановлено, що Служба у справах дітей Боярської міської ради розглянула питання про неналежне виконання батьківських обов`язків гр. [PERSON] , [INFO] , та гр. [PERSON] , [INFO] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] і неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та про доцільність позбавлення гр. [PERSON] , [INFO] та гр. [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження, серії [NUMBER] від 24 квітня 2012 року, видане Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області), та неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження, серії [NUMBER] від 09 березня 2010 року, видане Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області). Встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] та неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] народилися від спільного подружнього життя батьків [PERSON] та [PERSON] , шлюб яких було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду від 26.12.2016 року. Зі слів неповнолітньої [PERSON] та її бабусі гр. [PERSON] , після розірвання шлюбу, батько, [PERSON] покинув сім`ю та повністю самоусунувся від виконання будь яких батьківських обов`язків, які не виконує до теперішнього часу. Мати, [PERSON] з середини 2023 року залишила дітей та поїхала до свого цивільного чоловіка до іншого місця проживання. З того часу діти проживають у бабусі [PERSON] . Зі слів гр. [PERSON] , неповнолітньої [PERSON] мати, [PERSON] участі в вихованні та матеріальному забезпечені дітей не приймає. Повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Сім`я знаходиться на соціальному супроводі КНП "ЦСС" Боярської міської ради. Фахівцями КНП "ЦСС" Боярської міської ради було складено акт оцінки потреб сім`ї за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі про малолітню дитину [PERSON] , [INFO] та неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] не піклуються, не проявляють заінтересованості, не цікавляться їх успіхами, станом здоров`я, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, зокрема - не забезпечують необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дітей, що негативно впливає на фізичний розвиток малолітньої [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , як складову виховання. Відповідачі, покладених законом на батьків обов`язків, не виконують, не беруть педагогічної або будь якої іншої участі у вихованні своїх дітей. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основної уваги. Вимогами ст. 27 даної Конвенції передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, нести основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей та фінансових можливостей рівень життя, необхідний для розвитку дитини. Згідно з приписами пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від сусідів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, виключними підставами позбавлення батьківських прав матері або батька є: не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитини доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В пункті 18 постанови зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків, з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органом надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні розраховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини». У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно ст. 160, Сімейного кодексу України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 72 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008р. №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», враховуючи думку членів комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Боярської міської ради, Служба у справах дітей Боярської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Служби у справах дітей Боярської міської ради від 30.08.2024 року за номером 3/4 комісія вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітніх дітей. Виходячи з наведеного, враховуючи інтереси дитини, позицію відповідача, та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дітей. До суду відповідач не надала жодного доказу або ж свої заперечення щодо недоцільності позбавлення її батьківських прав та відсутності її вини у невиконанні своїх обов`язків по догляду та вихованню малолітніх дітей, тому суд враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей, у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Неявка відповідача в судові засідання також свідчить про її байдужість до долі дітей. Тому позовні вимоги позбавлення батьківських прав підлягають до задоволення. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову.

Outcome: approved