Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

01.09.2025 до Криворізького районного суду Дніпропетровської області через систему «Електронний суд» надійшов вказаний позов, в якому представник позивача просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 6940,75 та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.12.2019 між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3395708050/196833 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно з яким Товариство надає клієнту фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором, а саме: сума кредиту 2500 гривень строком на 30 днів з відсотковою ставкою 1.85% на добу. Відповідно до виписки з особового рахунка за кредитним договором станом на 26.05.2025 загальний розмір заборгованості становить 6940,75 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 2500 гривень; простроченої заборгованості за процентами в розмірі 4440,75 гривень. Кредитодавець виконав свої зобов`язання за кредитним договором, перерахував 31.12.2019 відповідачу грошові кошти у сумі 2500 гривень за реквізитами вказаної ним платіжної картки № 5169-30хх-хххх-7628. Між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп» укладено Договір факторингу № 1-31/05/21 від 31.05.2021, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі, за кредитним договором №3395708050/196833 від 31.12.2019 року, укладеним з [PERSON] ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021 від 03.06.2021 відступило право вимоги за вказаним кредитним договором до позивача, у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача. На підставі наведеного, просить стягнути з [PERSON] вказану заборгованість та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав клопотання в якому просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с. 5 зворот). Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку (а.с.51,54). Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, відзиву не подано. Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження за правилами глави 10 розділу ІІІ ЦПК України. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що 31.12.2019 відповідач [PERSON] за допомогою електронного підпису «R17976» підписав індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №3395708050/196833 з додатком №1. Згідно з п. 1.1 1.3 Договору товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2500 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів, Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. За користуванням кредитом клієнт сплачує товариству 675,25% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85% на добу. Тип процентної ставки фіксована. Також [PERSON] у вказаному договорі зазначив рахунок для перерахування коштів 5169-30хх-хххх-7628. Відповідно до довідки про ідентифікацію [PERSON] ідентифікований ТОВ «Гоуфінгоу» одноразовим ідентифікатором «R17976» 31.12.2019. ТОВ «Гоуфінгоу» перерахувало [PERSON] грошові кошти в сумі 2500 гривень, що підтверджено випискою по рахунку, зміст якого не заперечив відповідач. Між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп» укладено Договір факторингу № 1-31/05/21 від 31.05.2021, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості), вказаних у реєстрі боржників, у тому числі, за кредитним договором №3395708050/196833 від 31.12.2019, укладеним з [PERSON] (а.с.58) ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021 від 03.06.2021 відступило право вимоги за вказаним кредитним договором до позивача ТОВ ФК «Дебт Коллекшн», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача (що підтверджується витягом з реєстру боржників до вказаного договору, наявного в електронній справі. Згідно з випискою з особового рахунка за кредитним договором № 3395708050/196833 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «Дебт коллекшн» станом на 26.05.2025 складає 6940,75 грн, з яких 2500,00 грн прострочене тіло; 4440,75 грн прострочені відсотки (а.с. 57, 61). У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Однією з загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1ст. 3 ЦК України, а в ч.1ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно- комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. (п. п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію») Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У свою чергу, згідно з ч. 1ст. 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги, правонаступництва). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджено, що відповідач [PERSON] , підписавши індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №3395708050/196833 від 31.12.2019 з додатком №1 в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодився з умовами цього договору, які вважав зручними для себе, та підтвердив сам факт отримання кредиту на запропонованих кредитодавцем умовах, тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі. Однак, отримавши грошові кошти за вказаним договором відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув у передбачений договором строк тіло кредиту та відсотки, що свідчить про наявність підстав задоволення позову. Будь-яких доказів, які б спростовували наданий позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було. На підставі викладеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2422,40 гривень судового збору. Щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 10500 грн, які позивач просив суд стягнути з відповідача, в порядку розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 10500 грн позивачем надано: договір про надання правової допомоги; акт про надання правничої допомоги від 20.10.2025, рахунок та платіжну інструкцію. Суд, розглянувши вказані докази, оцінивши розмір витрат на правничу допомогу з точки зору реальності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову, приходить до висновку, заявлені до відшкодування витрат на правничу допомогу не є реальними та пропорційними сумі заявлених позовних вимог. Так, суд звертає увагу на те, що така складова як «зустріч та консультування щодо перспектив судового врегулювання…», що нібито склала 1 годину роботи, вартістю 2000 грн, є явно необґрунтованою з урахуванням обсягу документів, на яких ґрунтувався позов, а це розрахунки складені первісним кредитором, договори кредиту та факторингу. Така складова як складення позову про стягнення боргу та подання його до суду, є явно завищеною, оскільки зміст позову є нескладним, ґрунтується на незначній кількості документів, є поданим через систему електронний суд, що не вимагає додаткових часових та ресурсних витрат, а позовна заява не містить посилань, з урахуванням аналізу судової практики. В рамках даної справи, позивачем не подавалося інших клопотань, заяв, не був необхідним моніторинг Єдиного реєстру судових рішень з метою встановлення процесуального статусу судової справи, адже всі документи по справі наявні в кабінеті позивача в системі Електронний суд (п. 4 акта про отримання правової допомоги). Канцелярські витрати перед судом не доведені, підтвердженими є лише витрати на відправку кореспонденції відповідачу в сумі 65 грн. Більш того, заявлених розмір витрат на правничу допомогу 10500 грн, є явно неспівмірним з ціною позову 6940 грн, оскільки майже вдвічі перевищує ціну позову. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що обґрунтованою, реальною є сума витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Outcome: approved