Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

05.08.2025 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Просить суд ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів, та стягувати з [PERSON] , [INFO] , уродженця, зареєстрованого та жителя: [ADDRESS] в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 4000 грн. 00 коп. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також понесені судові витрати на професійну правничу допомогу. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали і просили їх задоволити в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві. Крім того зазначили, що не заперечують щодо заочного розгляду даної справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією. Крім того, про час і місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутність на адресу суду не надходило. Враховуючи наведене, зі згоди сторони позивача, згідно ухвали від 20.10.2025 року про розгляд вказаної справи в порядку заочного розгляду, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Вислухавши позивача та її представника, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що 15.07.2008 року позивач [PERSON] познайомилась із відповідачем [PERSON] та вони почали зустрічатись. Через деякий час їх відносини переросли у близькі стосунки, і в подальшому позивач завагітніла. Дізнавшись 18.01.2009 року про вагітність [PERSON] , відповідач залишив останню і вони припинили взаємні стосунки. [INFO] позивач народила сина [PERSON] , біологічним батьком якого є відповідач по справі. Реєстрація дитини проведена 24.07.2009 року у виконавчому комітеті Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що складено відповідний актовий запис №61, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 02.10.2015 року, повторно виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с.12). У зв`язку з тим що відповідач в добровільному порядку своє батьківство щодо народженої дитини, а саме сина [PERSON] , [INFO] не визнавав, позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30.06.2010 року було задоволено пред`явлений [PERSON] позов про визнання батьківства і визнано [PERSON] , [INFO] батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . В актовому записі про народження дитини, складеному виконкомом Делятинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області батьком дитини записано відповідача по справі - [PERSON] . Цим же судовим рішенням з відповідача на користь позивача стягувалися аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 300 грн. 00 коп. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Дане рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося і 12.07.2010 року набрало законної сили (а.с.7). В подальшому матір`ю було змінено прізвище дитини із « [PERSON] » на прізвище батька « [PERSON] », що стверджується повторним свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 02.10.2015 року, виданим відділом ДРАЦС Надвірнянського РУЮ в Івано-Франківській області (а.с.12). Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27.03.2017 року ухвалено збільшити розмір аліментів і з відповідача [PERSON] на користь матері стягувалися аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 850 грн. 00 коп. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Вказане судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося і 10.04.2017 року набрало законної сили (а.с.8-9). Відповідно до рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.05.2019 року збільшено розмір аліментів і з відповідача [PERSON] на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1300 грн. 00 коп. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Зазначене судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося і 01.07.2019 року набрало законної сили (а.с.10-11). Як з`ясовано судом, на даний час [PERSON] зареєстрована і проживає разом з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , в будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказаний факт стверджується витягами про місце їх проживання та реєстрації з реєстру Делятинської територіальної громади відповідно за №2024/015396309 від 30.12.2024 року та №2023/006930068 від 31.08.2023 року (а.с.5, 6). Судом перевірено, що на даний час позивач ніде не працює, так як займається вихованням неповнолітнього сина, який часто хворіє на вірусні захворювання і на його лікування витрачаються значні кошти. Доходів від підсобного господарства позивач не має, підприємницькою діяльністю не займається, тобто сім`я є малозабезпеченою, а тому [PERSON] сама не в змозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач [PERSON] . В зв`язку з наведеним позивач зазнає значних матеріальних труднощів, зокрема із-за відсутності належної матеріальної допомоги із сторони відповідача. Свого житла позивач не має, і відповідно перебуває у важких матеріально-побутових умовах. Вказані обставини стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї позивача від 31.07.2025 року, складеним депутатом Делятинської селищної ради Масевич Р.М. (а.с.13). У своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що догляд та утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який вже досяг 16 років і навчається в 11 класі Яремчанського ліцею, потребує значних коштів, яких у неї немає, а присуджений розмір аліментів згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.05.2019 року в сумі 1300 грн. щомісячно на його утримання є явно недостатнім для забезпечення нормальних умов його розвитку, беручи до уваги стан здоров`я та потреби дитини. Як стверджує позивач, відповідач зовсім не цікавиться життям сина і не проявляє будь якої турботи відносно нього, не надає крім присуджених на даний час аліментів будь-якої додаткової матеріальної підтримки на необхідні витрати дитини. Звертає увагу суду, що матеріальний стан відповідача [PERSON] на даний час змінився в сторону покращення порівняно з 2019 роком, тобто на час ухвалення попереднього судового рішення про стягнення аліментів, оскільки він виїхав на роботу в Федеративну Республіку Німеччина, де має постійне місце роботи і отримує сталі доходи, розмір яких їй невідомий, а тому вона бажає збільшити розмір аліментів з останнього і продовжувати одержувати їх на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі, однак вже у більшому розмірі, а саме 4000 грн. щомісячно на дитину. Разом з тим стороною позивача не заперечується обставина про те, що у відповідача на утриманні є ще двоє неповнолітніх дітей. Також в обгрунтування вимог позивач посилається на те, що прожитковий мінімум для дітей постійно змінюється і кожного року зростає. Крім того з часу ухвалення судом попереднього судового рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина сталася значна зміна цін на основні життєво-необхідні товари та продукти. [PERSON] вказує, що вона несе витрати пов`язані із оплатою комунальних послуг, придбанням одягу та продуктів харчування для сина, забезпечує всі потреби пов`язані з лікуванням дитини та на інші необхідні потреби. Матеріальне утримання сина, який вже досяг 16 років, потребує додаткових матеріальних витрат, а тому в теперішніх умовах підвищення цін, для неї стає все складніше справлятися з ними. З огляду на викладене, матеріальне становище позивача погіршилося, оскільки вона не отримує будь-якої іншої допомоги, крім аліментів від відповідача на утримання неповнолітнього сина, розмір який є меншим від встановленого законом мінімального розміру для дитини відповідного віку. Встановлені та наведені вище обставини відповідачем не спростовано, оскільки він будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не прибув. Вирішуючи даний спір по суті, суд констатує, що відповідно до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини, аліменти, присуджуються в частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки; інші обставини, що мають істотне значення. Також, враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01 січня 2025 року становить 2563 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років 3196 гривень. Як вбачається із змісту ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи, відповідач офіційно не працевлаштований, натомість посилання позивача на те, що відповідач має постійні заробітки за кордоном, належними доказами, в розумінні ст.76 ЦПК України, не підтверджені. З огляду на викладене, суд зазначає, що виходячи із змісту ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду, проте із урахуванням зокрема матеріального стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника аліментів. Суд звертає увагу, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. З врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітньої дитини відповідного віку, матеріального становища позивача, а також матеріального стану платника аліментів, який має на утриманні ще двоє неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що відповідач може утримувати свою неповнолітню дитину в розмірі, достатньому для її нормального фізичного та духовного розвитку. Беручи до уваги обставини, наведені в позовній заяві, зважаючи на те, що утримувати неповнолітнього [PERSON] , [INFO] є рівною\~мірою обов`язком\~як матері,\~так і\~батька,\~суд вважає,\~що позовні\~вимоги [PERSON] \~підлягають до\~часткового задоволення\~і розмір\~аліментів може\~бути збільшено\~та визначено\~судом в\~твердій грошовій\~сумі,\~однак в меншому розмірі, ніж просить позивач,\~а саме по 3000 грн. 00 коп. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, стягнення аліментів у визначеному розмірі слід розпочати з часу набрання даним рішенням законної сили і проводити до повноліття дитини. Відносно розподілу судових витрат між сторонами, суд приходить до наступного висновку: У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.3\~ст.133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як перевірено судом, згідно наданих стороною позивача договору про надання правничої допомоги за № 95 від 01.08.2025 року, попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат від 01.08.2025 року, квитанції до платіжної інструкції на переказ готтівки №73772625 від 01.08.2025 року (а.с.14-17), та акту виконаних робіт від 20.10.2025 року, витрати [PERSON] на правничу допомогу склали 3000 грн. 00 коп. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову [PERSON] і збільшення розміру аліментів, з відповідача в користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, а саме у розмірі 2250 грн. 00 коп., згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готтівки №73772625 від 01.08.2025 року (а.с.16). Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141\~ЦПК України 1211 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст.180, 181, 182, 184, 192 СК України,

Outcome: approved