Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін за первісним позовом До Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська 14 квітня 2025 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 48\~770,68 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 2\~422,40 грн. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 26 лютого 2021 між Акціонерним Товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 22037000493416. 28 березня 2024 р. згідно умов Договору факторингу № 28/03/24, АТ «Банк Кредит Дніпро» відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 22037000493416 від 26 лютого 2021 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», а відповідно ТОВ «Цикл Фінанс» набуто право вимоги до відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу перед Новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 48 770,68 грн., із яких: заборгованість по тілу кредиту: 27 140,73 грн., заборгованість по відсотках: 0,55 грн., заборгованість по комісії: 21 629,40 грн. Відповідач не погодившись з позовними вимогами 04 червня 2025 року подав відзив, в якому зазначив, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, відповідач надав банку в погашення комісій кошти в загальному розмірі 14 573,00 грн. (10 738,00 грн. погашення комісій + 3 835,00 грн. погашення прострочених комісій). Також банк нараховує заборгованість зі сплати комісії в розмірі 25 464,40 грн. та просить суд стягнути на користь банку з [PERSON] цю суму. Проте, [PERSON] вважає пункт 1.2 кредитного договору № 22037000493416 від 26 лютого 2021 року, укладеним між Акціонерним Товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] , в частині встановлення щомісячної комісії за користування кредитом, недійсним. В пункті 1.2 кредитного договору щомісячна комісія за обслуговування кредиту визначена з 26.02.2021 по 25.09.2021 7% від суми кредиту; з 26.09.2021 по 25.03.2022 5,5% від суми кредиту; з 26.03.2022 по 25.09.2022 4% від суми кредиту; з 26.09.2022 по 25.02.2023 2,25% від суми кредиту. Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 4 "Графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної процентної ставки" кредитного договору (колонка 8 графіку). Загальний розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування з 26 лютого 2021 до 25 лютого 2023 року сукупно складає 34 515,00 грн. Встановивши у кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами, що у загальному розмірі складає 34 515,00 грн. банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. При цьому згідно з графіком платежів і розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки загальний розмір плати за розрахунково-касове обслуговування 34 515,00 грн. є суттєвим порівняно із розміром кредиту, отриманого [PERSON] (30 680,00 грн.), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним. З огляду на обставини справи відповідач вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання недійсного правочину зобов`язати позивача здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 22037000493416 від 26 лютого 2021 року з огляду на недійсність пункту 1.2 цього договору в частині комісій, що забезпечує захист інтересу позичальника у правовій визначеності, а саме: зарахувати сплачені [PERSON] кошти у розмірі 0,55 грн., що були зараховані банком як погашення комісії, на погашення відсотків за кредитним договором №22037000493416 від 26 лютого 2021 року; зарахувати сплачені [PERSON] кошти у розмірі 14572,45 грн., що були зараховані банком як погашення комісії, на погашення тіла кредиту за кредитним договором №22037000493416 від 26 лютого 2021 року. Відтак, вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню лише частково, а саме : 27 140,73 грн. (розмір позовних вимог) 14 572,45 грн. (сплачені відповідачем кошти) = 12 568,25 грн. Відповідно до умов п. 1.2. Кредитного договору, сума кредиту становить 30 680,01 грн. Пунктом 1.5 Кредитного договору визначено, що в порядку договірного списання на підставі ст.1071 ЦК України та ст.20 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», доручає банку в дату видачі кредиту здійснити перерахування на користь страховика ПрАТ «УАСК АСКА ЖИТТЯ» суму страхового платежу у розмірі 5 938,07 грн. за весь період страхування згідно з Договором страхування №NS-22037000493416 від 26 лютого 2021 року. Графіком платежів до кредиту також розмежовується «сума кредиту за договором» (стовпчик 5) та «чиста сума кредиту» (стовпчик 4). Відтак, сума кредиту складається з двох частин, а саме - платежу за страхування у розмірі 5938,07 грн., що надсилається банком безпосередньо страховику, - суми «чистого кредиту» у розмірі 24 741,94 грн., що видається в користування боржнику. Позивач отримала в користування суму у розмірі 24 741,94 грн. Доказів виконання обов`язку банком, визначеному п.1.5 Кредитного договору, позивач до суду не надав. Тож відсутні докази надання відповідачу в користування кредитних коштів у розмірі 5938,07 грн., відтак позивачем не доведено зобов`язання відповідача повернути ці кошти. 09 червня 2025 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідно до п.2 ч.4 Паспорта споживчого кредиту зазначено розмір комісії за користування кредитними коштами, які були узгодженні з відповідачем, а тому стягнення з відповідача заборгованості за надані додаткові послуги, які були узгоджені є правомірними, а їх розмір чітко був визначений під час укладання договору. На № [NUMBER] рахунок відповідача за період з 26 лютого 2021 по 27 березня 2024 роки надходили кредитні кошти у розмірі 30\~680,01 грн., які Відповідач використовував у власних цілях, що відомо з проведених банківських операцій та підтверджується наданою випискою, а доводи наведені у відзиві на позовну заяву є безпідставними Стислий виклад позиції сторін за зустрічним позовом Позивач за зустрічним позовом зазначив власну позицію, відповідно до якої, [PERSON] вважає пункт 1.2 кредитного договору № 22037000493416 від 26 лютого 2021 року, укладеним між Акціонерним Товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] , в частині встановлення щомісячної комісії за користування кредитом, недійсним. Встановивши у кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами, що у загальному розмірі складає 34 515,00 грн. банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. При цьому згідно з графіком платежів і розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки загальний розмір плати за розрахунково-касове обслуговування 34 515,00 грн. є суттєвим порівняно із розміром кредиту, отриманого [PERSON] (30 680,00грн), що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним. Банк не повідомив позичальника, які саме послуги за вказану плату йому надаються, розмір комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, тобто оспорювані умови кредитного договору є несправедливими, що є підставою для визнання недійсним умови пункту 1.2 кредитного договору № 22037000493416 від 26 лютого 2021, укладеного між АТ "Банк Кредит Дніпро" та [PERSON] , в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Таким чином, у разі наявності підстав для визнання частково недійсним пункту 1.2 кредитного договору № 22037000493416 від 26 лютого 2021 року в порядку застосування наслідків недійсності правочину необхідно зобов`язати АТ "Банк "Кредит Дніпро" здійснити перерахунок кредитної заборгованості позичальника в частині сплаченої з часу укладення кредитного договору комісії у сумі 14 573,00 грн. зарахувавши її у рахунок інших обов`язкових платежів, що по своїй суті забезпечить захист інтересу позичальника у правовій визначеності. З огляду на обставини справи відповідач вважає за необхідне у порядку застосування наслідків виконання недійсного правочину зобов`язати позивача здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 22037000493416 від 26 лютого 2021 року з огляду на недійсність пункту 1.2 цього договору в частині комісій, що забезпечує захист інтересу позичальника у правовій визначеності, а саме: зарахувати сплачені [PERSON] кошти у розмірі 0,55 грн., що були зараховані банком як погашення комісії, на погашення відсотків за кредитним договором №22037000493416 від 26 лютого 2021 року; зарахувати сплачені [PERSON] кошти у розмірі 14572,45 грн., що були зараховані банком як погашення комісії, на погашення тіла кредиту за кредитним договором №22037000493416 від 26 лютого 2021 року. Відповідач за зустрічним позовом не скористався правом на подачу відзиву. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 14 квітня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.80). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. (а.с.82). До суду 20 травня 2025 року надійшла інформація щодо зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача. (а.с.83). Ухвалою судді від 20 травня 2025 року відкрито спрощене провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості. (а.с.84-85). 04 червня 2025 року від представника відповідача до суду надійшла зустрічна позовна заява. (а.с.90). Ухвалою суду від 26 червня 2025 року, прийнято зустрічний\~позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» про захист прав споживачів та визнання договору частково недійсним, до спільного розгляду з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості та здійснено перехід\~з розгляду\~справи за\~правилами спрощеного позовного провадження до розгляду\~справи за\~правилами загального\~позовного провадження. (а.с.121-122). Ухвалою суду від 23 вересня 2025 року, закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. (а.с.130-131). Сторони просили здійснювати розгляд справи без їх участі. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини встановленні судом 26 лютого 2021 між Акціонерним Товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 22037000493416. (а.с.64-65,117-118). Умови: -сума кредиту 30\~680,01 грн.; -строк 24 місяці; -процентна ставка 0, 001%; -в пункті 1.2 кредитного договору щомісячна комісія за обслуговування кредиту визначена з 26.02.2021 по 25.09.2021 7% від суми кредиту; з 26.09.2021 по 25.03.2022 5,5% від суми кредиту; з 26.03.2022 по 25.09.2022 4% від суми кредиту; з 26.09.2022 по 25.02.2023 2,25% від суми кредиту. Фактичне отримання грошових коштів у розмірі 30\~680,01 грн. підтверджується випискою по особовому рахунку. (а.с.12-43). 28 березня 2024 р. згідно умов Договору факторингу № 28/03/24, АТ «Банк Кредит Дніпро» відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 22037000493416 від 26 лютого 2021 року на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», а відповідно ТОВ «Цикл Фінанс» набуто право вимоги до відповідача. (а.с.50-57,59-60). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом, відповідач надав банку в погашення комісій кошти в загальному розмірі 14 573,00 грн. (10 738,00 грн. погашення комісій + 3 835,00 грн. погашення прострочених комісій). (а.с.70-71). Згідно Договору факторингу сума боргу перед Новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 48 770,68 грн., із яких: заборгованість по тілу кредиту: 27 140,73 грн., заборгованість по відсотках: 0,55 грн., заборгованість по комісії: 21 629,40 грн. (а.с.45). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача за первісним та за зустрічним позовом (відповідача), щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 612 ЦК України визначено: боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За правилами ч.1 ст. 638 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно зі ст. 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається в письмовій формі. Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти за кредитним договорами від 26 лютого 2021 року № 22037000493416, в добровільному порядку Акціонерному товариству «Банк Кредит Дніпро» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530\~ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати від боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у даному випадку непогашеної заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Оскільки, встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі й надав позивачу можливість користуватись кредитними коштами на умовах, визначених договором. З наданої позивачем виписки встановлено, що відповідач фактично отримав 30\~680,01 грн., частково погашав заборгованість, що свідчить про визнання відповідачем правовідносин між ним та Банком, а отже\~суд не\~бере до\~уваги твердження\~відповідача про те, що позивач отримала в користування суму у розмірі лише 24 741,94 грн., і що доказів надання відповідачу в користування кредитних коштів у розмірі 5938,07 грн. не надано, оскільки вказане спростовується безпосередньо наданою випискою по особовому рахунку. (а.с.12) Щодо позовних вимог стосовно стягнення комісії та мотивована оцінка по зустрічному позову. 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуття чинності\~Закону України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом\~витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже,\~Закон України «Про споживче кредитування»\~передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті та частини другої\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі\~Правила про споживчий кредит). Цією ж\~постановою\~визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит,\~щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України\~Про захист прав споживачів\~(у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України\~Про банки і банківську діяльність\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України\~Про захист прав споживачів\~у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України\~Про захист прав споживачів\~з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168\~(у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). В кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також АТ «Банк Кредит Дніпро» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, з аналізу змісту договору вбачається, що сплату відповідної комісії банк покладає на позичальника попри те, що дії, за які вона справляється, вчиняються на користь банку, зокрема, послуги щодо списання та зарахування коштів з метою повернення кредиту, розрахунково-касове обслуговування кредиту. Таким чином, враховуючи викладене, відсутні підстави стягнення з відповідача на користь позивача комісії за користування кредитом у розмірі 21\~629, 40 грн. за кредитним договором від 26 лютого 2021 року № 22037000493416. Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22). В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, зроблені наступні висновки: якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Заявляючи зустрічну позовну вимогу про застосування наслідків нікчемності правочину, відповідач просить зарахувати сплачені [PERSON] кошти у розмірі 14 573,00 грн., що були зараховані банком як погашення комісії та простроченої комісії, на погашення відсотків та тіла кредиту за кредитним договором №22037000493416 від 26 лютого 2021 року; зарахувати сплачені [PERSON] кошти у розмірі 14 573,00 грн., що були зараховані банком як погашення комісії та простроченої комісії, на погашення тіла кредиту та відсотків за кредитним договором №22037000493416 від 26 лютого 2021 року. Водночас, враховуючи, що позивач за первісним позовом звернувся до суду із вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі (стягнення боргу за кредитним договором), то з метою додержання принципу процесуальної економії та забезпечення відсутності необхідності повторного звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту, застосовуючи наслідки недійсності правочину, судом самостійно здійснюється перерахунок заборгованості за кредитним договором. Згідно з Розрахунком суми заборгованості відповідача по сумі кредиту за Кредитним договором №22037000493416 від 26 лютого 2021 року, сума заборгованості становить 48 770,68 грн., із яких: заборгованість по тілу кредиту: 27 140,73 грн., заборгованість по відсотках: 0,55 грн., заборгованість по комісії: 21 629,40 грн. Сума сплаченої відповідачем комісії, що нарахована банком на підставі нікчемних положень п. 1.2 Договору №22037000493416 від 26 лютого 2021 року, склала 14\~573,00\~ гривень, яка, з урахуванням наслідків недійсності правочину, підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості по кредиту. Отже, проаналізувавши надані сторонами докази, суд доходить висновку, що розмір заборгованості, що залишився несплаченим відповідачем за кредитним договором №22037000493416 від 26 лютого 2021 року, та який підлягає стягненню з останнього на користь правонаступника АТ «Банк Кредит Дніпро» - ТОВ «Цикл Фінанс» складає 12\~568,28\~гривень (27\~140,73\~гривень (заборгованість\~за тілом\~кредиту)\~+\~0,55\~гривень (заборгованість\~по відсоткам)\~\~14\~573,00 гривень (сплачена відповідачем комісія за п. 1.2 Договору, який є нікчемним). З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення комісії за кредитними договорами та задовольнити зустрічний позов у даній частині позовних вимог. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2011 року, остаточне 10.05.2011). З урахуванням викладеного, судом не надається детальна відповідь на інші аргументи сторін, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами по справі, не пливають на вищезазначені висновки суду. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Цикл Фінанс» про стягнення заборгованості та зустрічних позовних вимог\~\~ [PERSON] про застосування наслідків недійсності правочину. Всього до стягнення 12\~568,28 грн. (27\~140,\~73 грн. тіло кредиту за кредитним договором від 26 лютого 2021 року №22037000493416 + 0,55 грн. відсотки за кредитним договором від 26 лютого 2021 року №22037000493416 - 14\~573,00\~ гривень (сплачена відповідачем комісія за п. 1.2 Договору, який є нікчемним) Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 629,41 грн. (12\~568,28 грн. х 2442,40 грн. : 48\~770,68 грн. = 629,41 грн.). Крім того, позивач за первісним позовом просив стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн., яку підтверджують \~договором про надання правничої допомоги №43453613 від 02 січня 2025 року (а.с.47-49), актом (а.с.11), детальним описом (а.с.46) та квитанцією (а.с.62). Відповідно до ч.2\~ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.2 ч.1\~ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За змістом норм\~ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. При цьому згідно статті 30 згаданого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ усправі «East/WestAllianceLimited»проти України»). Сума заявлених позивачем до відшкодування відповідачем судових витрат на правничу допомогу адвоката співмірна із складністю справи, тому визначені представником позивача витрати на правничу допомогу в сумі 6 000 грн є співмірними зі складністю справи та фактично вчиненими послугами адвоката. Виходячи з принципу розумності, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з\~\~відповідача\~витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000\~грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial