Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК\~АЙКОН ДЕБТ\~КОЛЛЕКШН» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.01.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено кредитний договір №1517452, який був підписаний одноразовим ідентифікатором, згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 3000,00 грн. Первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши кредит відповідно до умов укладеного договору, а відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним договором, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 9750,00 грн., яка складається з: - 3000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 6750,00 грн. - заборгованість за відсотками, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді від 12.08.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, які беруть участь у справі. Відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи, 12.08.2025 нею отримано ухвалу про відкриття провадження у справі, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до кабінету в електронному суді. 20.08.2025 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач заперечує щодо позову, вважає, що позивачем подано до суду позов з порушенням строків позовної давності. Крім того, позивачем не доведено наявності у позивача статусу фінансової установи, відсотки за користування кредитом нараховані з порушенням Закону України «Про споживче кредитування». Підстави зазначені позивачем для автопролонгації кредитного договору є безпідставними, як і вимоги про стягнення судових витрат. Просить відмовити у задоволенні позову за безпідставності заявлених вимог, стягнути з позивача судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, а також виключити відповідача з Єдиного реєстру боржників (а.с.57-59). 18.08.2025 представником позивача скеровано до суду відповідь на відзив, згідно якого зазначено, що позивачем при зверненні до суду даним позов не пропущено строк позовної давності, оскільки під час дії карантину та введення військового стану, строки позовної давності було продовжено. Твердження відповідача про незаконність автопролонгації кредитного договору та нарахування процентів є необґрунтованими, оскільки позичальник погодилася на умови визначені договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат є законними та правомірними. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.48-51). Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів справи вбачається, що 30.01.2021 між відповідачем та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» укладено договір №1517452 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого, сума кредиту становить 3000,00 грн., кредит надається загальним строком на 30 днів, дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів - 01.03.2021. Стандартна процента ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою клієнта; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація. Згідно кредитного договору (п.2.1) кредитні кошти надаються шляхом переказу за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] (а.с.11-16). Даний договір підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором Т823 30.01.2021 о 16:52 год. Згідно довідки ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» про ідентифікацію, [PERSON] , РОНКПП [NUMBER] , ідентифіковано товариством, одноразовий ідентифікатор Т823 (а.с.422). Згідно повідомлення ТОВ «УПР» від 02.07.2025, 30.01.2021 о 16:54 год. було успішно перераховано грошові кошти у сумі 3000 грн. на платіжну карту [NUMBER] , призначення платежу: зарахування 3000,00 грн. на картку [NUMBER] (а.с.33). 07.09.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» було укладено Договір факторингу №1-07092021, відповідно до якого до ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №1517452 від 30.01.2021, що підтверджується витягом з реєстру боржників (а.с.21,28-31). 07.09.2021 між ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФКАЙКОН ДЕБТКОЛЛЕКШН» було укладено Договір факторингу №2-07/09/2021, відповідно до якого до ТОВ «ФКАЙКОН ДЕБТКОЛЛЕКШН» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором №1517452 від 30.01.2021 (а.с.24,25). Згідно витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №2-07/09/2021від 07.09.2021 заборгованість відповідача перед позивачем становить 9750,00 грн., яка складається з: - 3000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; - 6750,00 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.19). Розмір заборгованості підтверджується випискою з особового рахунку за кредитним договором №1517452, а також розрахунком заборгованості станом на 06.09.2021 (а.с.18, 53-55). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Таким чином, позивач як новий кредитор набув права вимоги за вказаним договором на підставі договорів про відступлення права вимоги. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, повинен сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з умовами Договору позики позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Первісний кредитор зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення умов договору та закону відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, а тому кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Щодо розміру заборгованості [PERSON] за кредитним договором, суд зазначає наступне. Відповідач не заперечувала факту отримання від первісного кредитора грошових коштів у кредит у розмірі 3000,00 грн. У поданому до суду відзиві на позов, відповідач заперечувала щодо нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 6750,00 грн, оскільки таке нарахування не відповідає вимогам закону. Розділом 4 укладеного договору визначено порядок продовження строку користування кредитом, автопролонгація. За положеннями п. 4.1.1., п. 4.1.2. Договору, у випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору. Пропозиція (оферта) Клієнта щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом натискання кнопки «ПРОДЛИТЬ КРЕДИТ/ПРОДОВЖИТИ КРЕДИТ» в Особистому кабінеті або відповідної кнопки в платіжному терміналі та здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (та у разі їх наявності\~штрафних санкцій). Після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів та штрафних санкцій (у разі наявності останніх), заява Клієнта про продовження строку користування кредитом вважається поданою. Відповідно до п. 4.2.1 Договору сторони домовились, що у випадку, якщо у Клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та Клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п. 4.1.1.-4.1.6 Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Клієнт, підписуючи цей Договір, дає згоду на його автопролонгацію, - продовження дії Договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п. 1.3, п. 4.1.5 Договору) ще на 15 календарних днів ( п. 4.2.2. Договору). Згідно з п. 4.2.3. Договору сторони погодили, що за користування кредитом в період автопролонгації нараховування процентів здійснюється в порядку, визначеному розділом 3 Договору, за стандартною процентною ставкою у відповідності до п.1.5.1 Договору. Відповідно до п. 4.2.5. Договору, загальна кількість атовпролонгацій за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів (включаючи період, визначений в п.1.3 Договору). Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав. Відсотки за кредитом є договірними умовами згідно положень ЦК України, відповідно до укладеного договору, відповідачка зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, передбачених Договором. Укладаючи Договір, його сторони визначили строк кредитування (30 днів) та можливість пролонгації строку як за ініціативою клієнта, наслідком якого є укладення Додаткової угоди до Договору, так і автопролонгацію, яка не може бути більшою за 120 календарних днів (включаючи період, визначений в п. 1.3 Договору). В матеріалах справи відсутні докази вчинення позичальником - відповідачкою у справі дій, направлених на пролонгацію строку Договору, та укладання Додаткової угоди до Договору. Натомість відбулася автопролонгація строку кредиту для [PERSON] за правилами пункту 4.2 Договору, а тому загальний строк користування кредитом і нарахування процентів не може перевищувати 120 днів. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 30.01.2021 по 30.05.2021, первісним кредитором відповідачці [PERSON] були нараховані проценти за користування кредитом, розмір яких станом на 06.09.2021 становив 6750,00 грн. Суд погоджується з даним розрахунком заборгованості за процентами за користування кредитом, так як він здійснений за 120 календарних днів користування кредитом згідно з п. 4.2.5. кредитного договору, за стандартною процентною ставкою 1,90% в день. За 120 календарних днів користування відповідачкою кредитом заборгованість за процентами становила 6750,00 грн. (з розрахунку: (3000х1,9%:100%)х120 днів - 90 (сплачені проценти) = 6750 грн.). Таким чином, за встановлених судом обставин, оскільки нарахування процентів за кредитним договором здійснювалося в межах строку кредитування (з урахуванням автопролонгацій), тому з відповідача підлягає стягнення заборгованість за кредитом в сумі 9750,00 грн., яка складається з: - заборгованість за тілом кредиту 3000,00 грн.; - заборгованість за відсотками 6750,00грн. Щодо строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.3 та 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. 30 березня 2020 року був прийнятий Закон України №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п.12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався, та було скасовано з 01 липня 2023 року. Крім того, згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі. Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п.19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Враховуючи те, що встановлений ст.257 ЦК України строк позовної давності законодавцем спочатку було продовжено на час дії карантину, а у подальшому зупинено на строк дії воєнного стану, отже при зверненні 07.08.2025 позивача до суду з даним позовом строки позовної давності не пропущено. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 12 ч. 3, 4, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Що стосується судових витрат, то суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що під час розгляду справи в суді позивачем понесені витрати у вигляді судового збору за подання позову до суду в сумі 2422,40 грн. (а.с.1), а тому дані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат, їхню пропорційність до предмета спору, а також виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved