Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аккорд-Тур» про стягнення інфляційних втрат та 3% річних. Просила стягнути з ТОВ «АККОРД-ТУР» на користь її три проценти річних в розмірі 751,57 грн., суми інфляційних витрат в розмірі 6719,95 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. та судові витрати, пов`язані з витребуванням доказів у справі у розмірі 100,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 21.01.2020 року між ФОП [PERSON] , що діє від імені та за дорученням ТОВ «Аккорд-тур», та [PERSON] , укладено договір №19 на туристичне обслуговування. За умовами укладеного Договору ТОВ «Аккорд-тур» за встановлену договором плату зобов`язалось відповідно до замовлення туриста та осіб, що слідують з ним ( [PERSON] ) надати комплекс туристичних послуг, а турист зобов`язався на умовах цього договору прийняти та оплатити дані послуги. 23.01.2020 року, на виконання вимог укладеного Договору, [PERSON] оплатила вартість замовленого тур продукту в розмірі 25260,00 грн. Таким чином, [PERSON] своєчасно та в повному обсязі виконала свої зобов`язання за укладеним Договором. Проте Туроператор не виконав свої зобов`язання за Договором, допустив грубе порушення його умов, що змусило позивачку звернутись до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом про розірвання Договору, стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АККОРД-ТУР" коштів в розмірі 25260,00 грн., три проценти річних в розмірі 101,73 грн.; витрат від інфляції в розмірі 100,9 грн., стягнення витрат на правову допомогу. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року у справі № 752/27637/21 позов було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивачки сплачених на виконання Договору коштів в розмірі 25260,00 грн., 3% річних у розмірі 101,73 грн. та інфляційних втрат у розмірі 100,9 грн. Зазначене Рішення було залишено в силі Постановою Київського апеляційного суду від 05 квітня 2023 року. На виконання зазначених судових рішень відповідач сплатив на користь позивачки суму боргу 08.11.2022 року, що підтверджується випискою по картці від 28.04.2023 р. Звертаючись до Відповідача із зазначеним позовом про розірвання договору та стягнення коштів, Позивач здійснив наступні розрахунки: сума сплачених на виконання Договору коштів на користь Відповідача і не повернутих на момент звернення із позовною заявою - в розмірі 25260,00 грн.; розраховані за період 08.05.2021р. по 11.11.2021р. 3% річних - у розмірі 101,73 грн.; розраховані за період травня 2021р. по жовтень 2021р. інфляційних втрат у розмірі 1109,9 грн. Таким чином, відповідач виконав зі значним простроченням свій обов`язок з повернення грошових коштів позивачу, допустивши прострочення виконання грошових зобов`язань. При цьому, початком відрахування такого обов`язку позивач вважає останній день нарахування 3% річних та місяць - відносно нарахування інфляційних витрат, які були визначені у позовній заяві, задоволеної Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року у справі № 752/27637/21, оскільки позивачем 25.04.2023 оплачено суми 3% річних та інфляційних витрат за період, визначений у позовній заяві, задоволеної Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 липня 2022 року у справі № 752/27637/21. Позивачка рахує неоплачений борг відповідача зі сплати 3% річних - з 12.11.2021 року, та зі сплати інфляційних витрат - з листопада 2021 року включно. Розрахунок трьох процентів річних та втрат від інфляції за період заборгованості з 12.11.2021 року по 25.04.2023 року на суму 25260,00 грн. Отже, розмір 3% річних становить за період з 12.11.2021 по 25.04.2023 року 751,57 грн. Інфляційні витрати за період 12.11.2021 по 25.04.2023 у розмірі 6719,95 грн. Таким чином, ціна позову становить 7471,52 грн., що складається з заборгованості загальної суми інфляційних витрат позивача та загальної суми трьох процентів річних за весь період прострочення оплати. Ухвалою судді від 14 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги заперечив в повному обсязі, з підстав, зазначених у відзиві, простить відмовити у задоволенні позову. Зокрема зазначає, що відповідач не брав на себе жодного зобов`язання оплатити чи повернути позивачці певну суму, відповідно до цивільно-правового договору. У даному випадку були взяті зобов`язання щодо надання туристичних послуг. Відповідачем не було допущено істотного порушення умов договору на туристичне обслуговування, що призвело до невиконання перед позивачкою взятих на себе зобов`язань щодо надання туристичних послуг, оскільки неможливість туриста скористатись заброньованим туром виникла внаслідок прийняття Розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.03.2020 року № 287-р «Про тимчасове обмеження перетинання державного кордону, спрямоване не запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короно вірусом SARS-CoV-2. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, представник позивачки подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про місце та час розгляду справи повідомлений, відповідно до вимог ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав. 24.01.2020 року між ФОП [PERSON] (турагент), що діє від імені та за дорученням ТОВ «Аккорд-тур» (туроператор), та [PERSON] (турист), укладено договір на туристичне обслуговування від 21.01.2020 року №19, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Аккорд-Тур» за встановлену договором плату зобов`язалось відповідно до замовлення туриста та осіб, що слідують з ним ( [PERSON] ) надати комплекс туристичних послуг (турпродукт), а турист зобов`язався на умовах цього договору прийняти та оплатити дані послуги. Відповідно до п.1.1 Договору, туроператор відповідно до заявки, поданої туристом турагенту за плату зобов`язується забезпечити надання туристу комплексу туристичних послуг (туристичний продукт, турпродукт). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.07.2022 року у справі № 752/27637/21 позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аккорд-Тур» про розірвання договору та стягнення коштів задоволено повністю. Розірвано договір туристичного обслуговування від 24.01.2020 року №19, укладений між фізичною особою-підприємцем [PERSON] , що діє за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю «Аккорд-Тур», та [PERSON] . Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аккорд-Тур» на користь [PERSON] сплачених на виконання договору про надання туристичних послуг від 24.01.2020 року №19 коштів в розмірі 25260,00 грн., 3% річних у розмірі 101,73 грн. та інфляційних втрат у розмірі 100,70 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аккорд-Тур» на користь держави судовий збір у розмірі 1816,00 (одна тисяча вісімсот шістнадцять грн. 00 коп.) грн. У задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу відмовлено. Таким чином, відповідачем допущено істотне порушення умов Договору, що призвело до позбавлення позивача того, на що він розраховував. Оскільки відповідач не повернув суму передплати за товар, позивач на підставі ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні витрати. Згідно з розрахунком позивача розмір 3% річних за період з 12.11.2021 року по 08.11.2022 (25260,00х3%х362:365:100) становить 751,57 грн., а також інфляційні витрати за період з листопада 2021 року по жовтень 2022 року становлять у розмірі 6719,95 грн. Відповідач контррозрахунку суми 3% річних та інфляційних витрат до матеріалів справи не надав. Відповідно до частини другої\~статті 653ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Після ухвалення судового рішення про розірвання договору туристичного обслуговування, яке набрало законної сили, між сторонами припинилися договірні правовідносини, між ними не існує споживчих правовідносин, а до грошового зобов`язання зі сплати коштів, наявність якого підтверджене судовим рішенням, застосовуються приписи\~статті 625 ЦК України\~у разі його невиконання або прострочення виконання. Тобто з моменту набрання рішенням законної сили на вказані правовідносини не поширюється дія\~Закону України «Про захист прав споживачів». Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що, оскільки рішенням суду від 19.07.2022 року інфляційні втрати стягнуті за період з травня 2021 року по жовтень 2021 року та 3% річних за період з 08.05.2021 по 11.11.2021, то відповідач зобов`язаний сплатити інфляційні втрати та 3% річних за період з листопада 2021 до виконання рішення суду. Так, відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Як передбачено ч.2ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.17 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526,599 ЦК України. Тобто, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої палати Верховного Суду від 16.05.2018 року по справі№ 686/21962/15-ц та від 10.04.2018 року по справі №910/10156/17. Оскільки грошове зобов`язання відповідача перед позивачем виникло на підставі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від19.07.2022 у справі №752/27637/21 зокрема, щодо стягнення з відповідача на користь позивача сплачених на виконання договору про надання туристичних послуг від 24.01.2020 року №19 коштів в розмірі 25260,00 грн., то стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахування яких передбачено ст. 625 ЦК України, мають здійснюватися на суму основного боргу, стягнуту за таким рішенням сум 3 % річних, інфляційних втрат, а також судових витрат. За вказаних обставин, можна дійти висновку, що нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат на встановлену Голосіївським районним судом м. Києва рішенням від 19.07.2022 року у справі №752/27637/21 заборгованість, до складу якої входить три проценти річних та інфляційних втрат, не відповідає принципу заборони подвійної цивільно-правової відповідальності у відповідності до ст. 61 Конституції України, яка передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до частини першої\~статті 18 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 612 ЦК Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом. Стаття 599 ЦК Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законними обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст.12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Отже, відповідач виконав із значним простроченням свій обов`язок з повернення грошових коштів позивачу, допустивши прострочення виконання грошових зобов`язань. Суд погоджується із наданим розрахунком суми інфляційних витрат та трьох процентів річних відповідача перед позивачем та враховує, що відповідачем розмір суми інфляційних витрат та трьох процентів річних не спростовано. Отже, розмір 3% річних за період з 12.11.2021 року по 08.11.2022 (25260,00х3%х362:365:100) становить 751,57 грн., а також інфляційні витрати за період з листопада 2021 року по жовтень 2022 року становлять у розмірі 6719,95 грн. Таким чином, на підставі встановлених фактичних обставин справи, суд доходить висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими, не спростовані відповідачем, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до п.1,3 ч. 3статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, та витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Так, в матеріалах справи міститься: договір про надання правничої допомоги №27/04/2023 від 27.04.2023; Додаткова угода №1 до Договору №27/04/2023 про надання правничої допомоги від 27.04.2023; Додаткова угода №3 до Договору №27/04/2023 про надання правничої допомоги від 27.04.2023; Рахунок №27/04/2023 від 27.04.2023; Платіжна інструкція від 09.05.2023 року, де в призначені платежу вказано: рах №27/04/2023 від 27.04.2023 (правові послуги, додаткова угода №3). Беручи до уваги складність справи, виконані адвокатом роботи (надані послуги), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих послуг та виконаних робіт, предмет спору, суд доходить до висновку про часткове задоволення заяви та стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. які суд вважає розумними та обгрунтованими. Крім того, також необхідно стягнути з відповідача на корить позивача витрати пов`язані з витребуванням доказів у справі в розмірі 100 грн., що підтверджується квитанцією від 28.04.2023.

Outcome: approved