Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

22 вересня 2025 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач зазначає, що з 22 серпня 1998 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] .. Від зазначеного шлюбу подружжя має спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] .. З березня 2022 року, після початку повномасштабного вторгнення рф в Україну, відповідачка разом із неповнолітньою донькою виїхала до Угорщини, де проживає й донині. З цього часу подружжя спільного господарства не веде, подружніх стосунків не підтримує та фактично не спілкується. Позивач зазначає, що незважаючи на надання ним фінансової допомоги на утримання дитини відповідачка звернулася до суду щодо стягнення аліментів. Спроби позивача налагодити сімейні стосунки успіху не мали, відповідачка повертатися до України не бажає, що, на думку позивача, свідчить про відсутність намірів відновлювати подружні відносини. Внаслідок тривалої розлуки, відсутності взаєморозуміння та спільного побуту між сторонами настав стійкий розлад сімейних відносин, шлюб фактично припинив існування. Позивач проходить військову службу за мобілізацією, проживає окремо та вважає подальше збереження шлюбу недоцільним, оскільки це суперечить інтересам обох сторін. З метою встановлення підсудності справи цьому суду та місця реєстрації відповідача у справі відповідно до ст. 187 ЦПК України 23.09.2025 був зроблений запит до Єдиного державного демографічного реєстру. Відповідь надійшла до суду 23.09.2025. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 28.10.2025. [PERSON] надіслав клопотання до суду про розгляд справи за його відсутності, у зв`язку з тим що перебуває на військовій службі, на позовних вимогах наполягає (вх. № 20580 від 07.10.2025). Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, а саме за допомогою смс-повідомлення та судової повістки направленої відповідачці за її зареєстрованим місцем проживання, яка повернута на адресу суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною аресою». Відзив на позовну заяву відповідач не подала, будь-яких клопотань на адресу суду від неї не надходило. Суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ст. 280-281\~ЦПК України вирішити справу в заочному порядку з огляду на те, що відповідач повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилась у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подала, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Відповідно до ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, суд проводить розгляд цивільної справи за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали цивільної справи суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням наступного. Судом встановлено, що сторони 22 серпня 1998 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , яке видане Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що зроблений актовий запис № 307 (а.с.5). Сторони мають\~неповнолітню доньку\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про народження\~серії [NUMBER] \~від 11.04.2011,\~яке видане\~Тернівським \~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Криворізького міського\~управління юстиції\~у Дніпропетровській\~області,\~про що\~складено актовий\~запис \~№ 285 (а.с.6). У позовній заяві зазначено, що у березні 2022 року, після початку повномасштабного вторгнення рф в Україну, відповідачка разом із неповнолітньою донькою виїхала до Угорщини, де проживає й донині. З цього часу подружжя спільного господарства не веде, подружніх стосунків не підтримує та фактично не спілкується. Незважаючи на те, що позивач надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, відповідачка звернулася до суду із заявою про стягнення аліментів. Спроби позивача налагодити спілкування та відновити сімейні стосунки результату не дали, відповідачка відмовляється повертатися до України, що, на думку позивача, свідчить про відсутність намірів відновлювати подружнє життя. Тривала розлука, відсутність взаєморозуміння та спільного побуту призвели до втрати між сторонами почуттів любові й поваги, унаслідок чого настав стійкий розлад сімейних відносин, і шлюб фактично припинив своє існування. Позивач зазначає, що проходить військову службу за мобілізацією, проживає окремо та вважає подальше збереження шлюбу недоцільним, оскільки це суперечить інтересам обох сторін. Відповідно до\~ч.\~3ст.\~105\~Сімейного Кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно із ч. 2 ст.\~114\~СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно зі ст.\~113\~Сімейного Кодексу\~України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд враховує, що добровільність є однією з основних засад шлюбу. Шлюб як сімейний союз створює сім`ю, а його договірна природа підкреслює добровільний характер, заснований на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється через його розірвання, що свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків. Право на подання позову про розірвання шлюбу належить кожному з подружжя. Для забезпечення цього права важливим є прояв взаємної поваги та гідності між сторонами. Враховуючи обґрунтованість підстав для розірвання шлюбу та неможливість подальшого спільного життя подружжя, суд вважає за доцільне розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи наведене та відповідно до статей 24, 55, 104, 105, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved