Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

Позивачі,\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~в інтересах\~яких дії\~представник [PERSON] , звернулися в суд з позовом до відповідача,\~Тлумацької міської\~ради Івано-Франківського\~району Івано-Франківської\~області про\~визнання права\~власності по\~1/2\~частини земельної\~частки (паю)\~у порядку\~спадкування за\~законом після смерті батька [PERSON] . Свої вимоги обґрунтували тим, що в м. Тлумач Івано-Франківського району (Тлумацького району) Івано-Франківської області проживав їх батько, [PERSON] , якому відповідно до сертифікату на право власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ 14-1, реєстраційний № 268, виданого 25.03.1997 року, належала земельна частка (пай) розміром 69,02 умовних кадастрових га, розташована на території Тлумацької міської ради, виділена на підставі рішення Тлумацької міської ради народних депутатів 9 сесії 22 скликання від 17 вересня 1996 року, оригінал якого втрачено. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, яку вони прийняли, оскільки звернулись із заявами до Тлумацької державної нотаріальної контори щодо спадкування за законом, як спадкоємці першої черги та отримали на частину майна свідоцтва про право на спадщину. Їх мати, дружина спадкодавця [PERSON] , померла [INFO] . Для оформлення свого права на спадщину за законом на вказану земельну частку (пай), вони звернулися до державного нотаріуса Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області, Васильєвої Н.М. Однак\~їм було\~відмовлено,\~у зв`язку\~звідсутністю правовстановлюючого документу на земельну частку (пай). Даний факт\~позбавляє їх\~можливості оформити\~спадщину за\~законом після\~смерті батька[PERSON] . У зв`язку з вищевказаним, просили визнати за ними право власності по 1/2 частині на земельну частку (пай) розміром 69,02 умовних кадастрових га, що перебуває на території Тлумацької міської ради, Івано-Франківського (до ліквідації Тлумацького) району Івано-Франківської області, згідно сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ 14-1, реєстраційний № 268, виданий 25.03.1997 року на підставі рішення Тлумацької міської ради народних депутатів 9-ї сесії 22-го скликання від 17 вересня 1996 року в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Позивачі та\~їх представник\~ адвокат\~Зварич Ю.А.у підготовче судове засідання не з`явилися, однак 27.10.2025 року від останньої до суду надійшла заява у якій просила розгляд справи здійснювати без їхньої участі (а.с. 56). Представник відповідача, Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області у підготовче судове засідання не з`явився. 27.10.2025 року від нього надійшла заява, в якій зазначив, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розглядати справу без його участі (а.с. 55). 07.10.2025 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Дослідивши матеріали\~справи та\~зібрані у\~ній докази, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207 цього Кодексу. Відповідно до п.1 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», установлено, що приватизація земель, які перебувають у користуванні сільськогосподарських підприємств і організацій, є невідкладним першочерговим заходом у здійсненні земельної реформи в Україні. Передачу земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції проводити на добровільних засадах, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє. Згідно п.2 вищевказаного Указу Президента України, рекомендовано місцевим Радам народних депутатів за участю Державного комітету України по земельних ресурсах ужити заходів щодо прискорення передачі відповідно до земельного законодавства безплатно у колективну власність земель колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, трудові колективи яких виявили бажання одержати землю у власність. Організаціям землеустрою здійснювати у якомога коротші строки поділ земель, які передано у колективну власність, на земельні частки (паї) без виділення їх у натурі (на місцевості). Кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Пунктом п.3 даного Указу Президента України установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією, що зазначено у п.5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». На виконання вищевказаних Указів Президента України, Івано-Франківською обласною радою народних депутатів 31.07.1995 року було розроблено та затверджено «Положення про сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (в умовних кадастрових гектарах) та сам бланк Сертифікату. Постановою КМУ від 12.10.1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)», затверджено форму сертифікату на право на земельну частку (пай) та зразок Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Судом встановлено,\~що згідно\~довідки №\~С-33\~від 17.01.2025\~року,\~яка видана\~виконавчим комітетом\~Тлумацької міської\~ради Івано-Франківського\~району Івано-Франківської\~області,\~ [PERSON] дійсно\~включений в\~списки громадян,\~що мають\~право на\~середню земельну\~частку (пай),\~та є\~у складі\~Книги реєстрації\~сертифікатів на\~право приватної\~власності на\~землю в\~межах середньої\~земельної частки\~на території\~Тлумацької міської\~ради.\~Сертифікат серія\~ІФ 14-1,\~реєстраційний №\~268,\~дата видачі\~25.03.1997\~року,\~розмір земельної\~частки (паю)\~становить 69,02\~умовних кадастрових\~гектарів.\~Документ виданий\~на підставі\~рішення Тлумацької\~міської ради\~народних депутатів\~9-ї\~сесії 22-го\~скликання від\~17\~вересня 1996\~року (а.с.\~23).\~Вищезазначене також\~стверджується копією\~книги реєстрації\~сертифікатів,\~де зазначено,\~що [PERSON] 25.03.1997 року було видано сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки, реєстраційний номер 268, у розмірі 69,02 умовних кадастрових гектарів (а.с. 24-26). Відповідно до ч. 9 та 10\~ст. 5 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на\~місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Згідно ст. 6 ЗК України (в редакції в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для:\~ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських\~будівель (присадибна ділянка);\~садівництва; дачного і гаражного будівництва. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу; садівництва; дачного і гаражного будівництва. Статтею 23 ЗК України (в редакції в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Пунктом 2 розділу VІІ Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначається, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Позивач, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 17). Позивач,\~ [PERSON] \~народилася [INFO] ,\~її батьками\~є [PERSON] \~та [PERSON] ,\~що підтверджується\~копією повторного\~свідоцтва про\~народження серії\~ [NUMBER] \~(а.с.\~18). 05.11.1999\~року остання\~уклала шлюб з [PERSON] та їй присвоєно прізвище « [PERSON] »,\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про одруження\~серії [NUMBER] \~(а.с.\~7).\~28.05.2002\~року шлюб\~між ними\~було розірвано,\~що підтверджується\~копією свідоцтва\~про розірвання\~шлюбу серії\~ [NUMBER] (а.с. 8). 31.12.2004 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб та останній присвоєно прізвище «[PERSON] »; рішенням Івано-Франківського міського суду від 29.01.2013 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00013478916 від 18.02.2014 року (а.с. 9). Як вбачається із копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , що перекладене з російської мови на українську мову, 07.05.2014 року [PERSON] уклала\~шлюб із\~ [PERSON] \~та їй\~присвоєно прізвище\~« [PERSON] » (а.с. 11). 24.01.2019 року шлюб між ними було розірвано, що підтверджується копією рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (а.с. 13-14). Мати позивачів, [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 20). Батько позивачів, [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 19). В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст.1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивачі звернулися\~до державного\~нотаріуса Тлумацької\~державної нотаріальної\~контори Івано-Франківської\~області,\~Васильєвої Н.М.для оформлення права власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON] , однак їм було відмовлено, у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку, який належить [PERSON] , що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 179/02-31 від 25.03.2025 року, № 493/02-31 від 26.08.2025 року (а.с. 21, 22). Як вбачається з оголошення в газеті «Злагода» від 02.05.2025 року, слід вважати недійсним втрачений документ, а саме: сертифікат на право власності на землю в межах середньої земельної частки розміром 69,02 умовних кадастрових гектарів, реєстраційний № 268 від 25.03.1997 року, виданий [PERSON] (а.с. 28-29). Відповідно до копії спадкової справи № 712/2008 заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області, позивачі є єдиними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та частково оформили її. Інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає (а.с. 42-54). Зазначені обставини перешкоджають позивачам належним чином оформити право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . В силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачами в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює судове рішення про задоволення позову. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. 316-319, 328, 392, 1216 - 1222, 1268-1269 ЦК України, ст. 5, 23, 81,152 ЗК України та

Outcome: approved