Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

Представник позивача адвокат Гураш Михайло Васильович звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтовуючи вимоги заяви тим, що рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02 жовтня 2025 року позов [PERSON] задоволено частково, проте, вирішивши справу по суті позовних вимог, судом в рішенні не вирішено питання про судові витрати. Позивач в свою чергу поніс витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн, про що під час розгляду справи було надано відповідні докази, та, оскільки, позовні вимоги позивача задоволено частково, просить стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача. Сторони та представники сторін в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належно. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, приходить до наступного. Пункт 3 частини першої статті 270 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Судом встановлено, що рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02.10.2025 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. При ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат не вирішувалося. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 1211,20 грн. Щодо судових витрат, понесених позивачем на правову допомогу в сумі 3500 грн, суд зауважує наступне. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано:\~ договір № 62 про надання правничої допомоги від 09.05.2025, акт виконаних робіт про надання послуг на правничу допомогу від 02.10.2025, квитанцію до платіжної інструкції № 73008393 про процесуальні витрати на правничу допомогу адвокату по справі за позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини у розмірі 3500 грн. За п. 4 Договору за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар по домовленості. \~ \~ \~ \~ Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому суд звертає увагу на те, що зазначена справа не є складною. За таких обставин суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 3500 грн не є завищеними, належним чином обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами та не становлять надмірний тягар для відповідача. Отже, оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 2187,50 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved