Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

У вересні 2025\~р.\~позивач [PERSON] \~звернулась до\~Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом, в якому зазначила, що 13 жовтня 1998 р. між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] членами Запорізької універсальної біржі «Україна» ЛТД було укладено договір міни нерухомості, за яким [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] співвласники трикімнатної квартири [ADDRESS] та [PERSON] власник двокімнатної квартири [ADDRESS] , обміняли належне їм нерухоме майно. Внаслідок обміну до [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] перейшла на праві спільної сумісної власності двокімнатна квартири [ADDRESS] , а до [PERSON] перейшла на праві приватної власності трикімнатна квартира [ADDRESS] . Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано ОП ЗМБТІ 20 жовтня 1998 р. в реєстровій книзі № 204 за реєстровим № 35656. Позивач зареєстрована і проживає в цій квартирі. Договір міни квартири не було посвідчено нотаріально, а було укладено та зареєстровано відповідно до діючого на час укладення договору законодавства на товарній біржі. На теперішній час нотаріально посвідчити спірний договір міни неможливо, оскільки помер один із учасників договору [PERSON] . Оскільки вирішити спір в позасудовому порядку неможливо, позивач звернулась з позовом до суду. \~ \~ \~ \~ Позивач просить суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу в порядку загального провадження. В судове засідання позивач та її представник не з`явились. Представником позивача до суду подано заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує і просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов визнає і не заперечує проти його задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає та проти його задоволення не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 13 жовтня 1998 р. між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] членами Запорізької універсальної біржі «Україна» ЛТД було укладено договір міни нерухомості, за яким [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] співвласники трикімнатної квартири [ADDRESS] та [PERSON] власник двокімнатної квартири [ADDRESS] , обміняли належне їм нерухоме майно. Внаслідок обміну до [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] перейшла на праві спільної сумісної власності двокімнатна квартири [ADDRESS] , а до [PERSON] перейшла на праві приватної власності трикімнатна квартира [ADDRESS] . Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано ОП ЗМБТІ 20 жовтня 1998 р. в реєстровій книзі № 204 за реєстровим № 35656. Зазначений договір міни було укладено 13 жовтня 1998 р., тобто до набрання чинності\~ЦК України 2004 року, тому правовідносини в цій справі регулюються нормами цивільного законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до\~ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР.\~.\~Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до\~ст. 153 ЦК УРСР 1963 року, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 241 ЦК УРСР за договором міни між сторонами проводиться обмін одного майна на інше. Кожен \~ \~ \~ \~з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, який він дає в обмін, і покупцем майна, яке одержує. Відповідно до ст. 242 ЦК УРСР до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до\~ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).\~ Відповідно до ч. 1, ч. 4\~ст. 1 Закону України «Про товарну біржу», товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Діяльність товарної біржі здійснюється відповідно до цього\~Закону\~та чинного законодавства України, статуту біржі, правил біржової торгівлі та біржового арбітражу. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 4\~ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»\~(в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:\~а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;\~б) якщо її учасниками є члени біржі;\~в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.\~Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Договір не містить умов, які б суперечили закону, а отже є вчиненим у встановленому законом порядку і, відповідно, дійсним. При укладенні договору міни дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме міни квартир. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. З моменту укладення договору і по теперішній час жодна із сторін не заявила про недійсність правочину міни квартири. Однак, договір міни квартири не було посвідчено нотаріально, а було укладено та зареєстровано відповідно до діючого на час укладення договору законодавства на товарній біржі. \~ \~ \~ \~На теперішній\~час нотаріально\~посвідчити спірний\~договір міни\~сторони не\~мають можливості,\~оскільки помер\~один із\~учасників договору\~ [PERSON] ,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~його смерть.\~За таких\~обставин (вибуття\~однієї із\~сторін договору)\~вирішення питання\~нотаріального посвідчення\~договору є\~неможливим. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосований в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлене належним чином) майно охоплюється поняттям "майно" в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Також суд враховує рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13 червня 1979 року, ст. 1 Першого Протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Факт належності позивачу спірної квартири підтверджується договором міни квартири від 13 жовтня 1998 р., який зареєстровано Запорізькою універсальною біржею «Україна» ЛТД; реєстраційним посвідченням ОП ЗМБТІ від 20 жовтня 1998 р. та технічним паспортом на квартиру, до якого внесено відомості про власника нерухомого майна з посиланням на підстави набуття позивачем права власності на квартиру; фактом реєстрації та проживання позивача в спірній квартирі з 22 жовтня 1998 р. по теперішній час. Таким чином позовні вимоги знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved