Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

29 квітня 2025 року позивачка через свого представника звернулася до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала таким. [INFO] в с. Новоселиця Татарбунарського району Одеської області померла матір позивачки [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, і на будинок садибного типу з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями за адресою: [ADDRESS] . Позивачка, як спадкоємець за законом першої черги, звернулася до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Однак, постановою приватного нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через пропуск строку на подання заяви про прийняття спадщини та ненадання доказів на підтвердження проживання разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини, оскільки згідно з довідкою, виданою Лиманською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області 24 березня 2025 року, разом із спадкодавицею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на день відкриття спадщини зареєстрованих осіб не було. Позивачка зазначила, що вказане не відповідає дійсності, оскільки вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 1989 року та до дня смерті матері проживала разом із нею. Крім того, правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно та відповідна реєстрації права власності на житловий будинок відсутня. Факт належності житлового будинку спадкодавцю підтверджується Випискою з облікової карти об`єкта погосподарського обліку. Враховуючи викладене, позивачка просить визнати за нею право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері. Згідно з ухвалою суду від 06 травня 2025 року відкрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження; витребувано у приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. засвідчену належним чином копію спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 13 травня 2025 року від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. на виконання ухвали в частині витребування доказів надійшла відповідь. Відповідно до\~ухвали суду\~від 05\~червня 2025\~року витребувано\~у Трапівському\~старостинському окрузі\~Лиманської сільської\~ради Білгород-Дністровського\~району Одеської\~області: копії (витяги) з погосподарських книг щодо обліку домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , з дня постановлення будинку на облік та до 2006 року, із зазначенням голови домогосподарства та членів його сім`ї; інформацію щодо права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ; інформацію про те, хто був зареєстрований та проживав на день смерті з [PERSON] , яка настала [INFO] . 10 вересня 2025 року на виконання ухвали надійшли витребувані докази. Відповідно до ухвали суду від 10 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Від представника позивачка надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовільнити. Представник відповідача Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. [INFO] в с. Новоселиця Татарбунарського району Одеської області померла [PERSON] , про що 07 листопада 2009 року в Книзі реєстрації смертей Виконавчого комітету Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області вчинено актовий запис № 26 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі і на будинок садибного типу з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивачка є донькою та спадкоємицею першої черги після смерті матері. На підтвердження факту родинних відносин між позивачкою та спадкодавицею, як між донькою та матір`ю, позивачкою надано: копію свідоцтва про своє народження серії [NUMBER] , виданого 04 лютого 1959 року на підставі актового запису № 2 Трапівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, відомості про батьків: [PERSON] , [PERSON] , мовою оригіналу документа (а.с.7); копію свідоцтва про шлюб з гр. [PERSON] серії [NUMBER] , видане 20 листопада 1977 року на підставі актового запису № 12 Трапівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області, на підтвердження зміни прізвища з Сухоліти на [PERSON] (а.с. 8); копію свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , видане Виконавчим комітетом Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області на підставі актового запису № 11 від 26 листопада 1995 року, на підтвердження зміни прізвища з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 9). Як спадкоємець першої черги за законом позивачка звернулася до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Постановою приватного нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через пропуск строку на подання заяви про прийняття спадщини та ненадання доказів на підтвердження проживання разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини, оскільки згідно з довідкою, виданою Лиманською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області 24 березня 2025 року, разом із спадкодавицею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на день відкриття спадщини зареєстрованих осіб не було (а.с. 16-17). Однак, як вбачається з копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 16 січня 2003 року Татарбунарським РВ УМВС України в Одеській області та копії Витягу з Реєстру Лиманської територіальної громади білгород-Дністровського району Одеської області № 2025/003948571 від 25 березня 2025 року, позивачка з 09 листопада 1989 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.3-4, 6). За такого, позивачка є такою, що прийняла спадщину після смерті матері, як така, що була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем на день відкриття спадщини [INFO] . Згідно з листом приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Монастирліу О.П. від 09 травня 2025 року вих. № 48/01-16, спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася (а.с.27). Відповідно до довідки, виданої старостою Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області С. Чебаном від 10 вересня 2025 року вих. № 166, за даними книги по господарського обліку Трапівської сільської ради за 2006-2010 роки на день смерті [INFO] [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею була зареєстрована її донька [PERSON] , [INFO] . Інші спадкоємці відсутні. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом - ст. 1217 ЦК України. В силу ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини, за нормою ст. 1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини - ст. 1222 ЦК України. Згідно з ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. По положенню ст. ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав - ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення будівництва. За даними технічного паспорту, виготовленого 22 листопада 2022 року, будинок садибного типу з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] складається з: житлової будівлі - А, загальною площею 123,2 кв.м, житловою площею 69,7 кв.м, площею основи забудови 171,5 кв.м; навісу а, площею основи забудови 14,0 кв.м; гаражу Б, площею основи забудови 33,6 кв.м; сараю - В, площею основи забудови 16,0 кв.м; навісу - в, площею основи забудови 7,0 кв.м; підвалу - Г, площею основи забудови 17,0 кв.м; літньої кухні - Д, площею основи забудови 27,4 кв.м; веранди д, площею основи забудови 7,5 кв.м; навісу д1, площею основи забудови 3,7 кв.м; сараю Е, площею основи забудови 10,8 кв.м; навісу - е, площею основи забудови 5,9 кв.м; сараю Ж, площею основи забудови 15,7 кв.м; сараю З , площею основи забудови 7,4 кв.м; воріт 1, площею основи забудови 8,4 кв.м; огородження 2, площею основи забудови 31,4 кв.м; басейну 3, рік будівництва 1918-1988 роки (а.с. 11-14). Питання набуття права власності на той час регулювалося Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пунктом 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог вказаного законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Зазначене відповідає висновку Верховного Суду викладеному у постанові від 06 березня 2018 року у справі № 175/2254/15. Крім того, по приватних житлових будинках, що збудовані до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення в експлуатацію при оформленні права власності. Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи (п. 3.2 Листа ВССУ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Згідно з п. 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі - Інструкція), яка втратила чинність 19 січня 1996 року, передбачалася реєстрація будинків і домоволодінь на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року (втратила чинність 07 липня 1994 року) підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Згідно з Витягами з погосподарських книг Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області: за період 1980-1981 роки у будинку проживали [PERSON] (голова домогосподарства) та члени його сім`ї: донька [PERSON] ; зять [PERSON] ; онука [PERSON] ; суспільна група господарства колгоспний двір; за період 1986-1990 роки у будинку проживали [PERSON] (голова домогосподарства) та члени його сім`ї: донька [PERSON] ; зять [PERSON] ; онука [PERSON] ; онука [PERSON] ; онука [PERSON] ; суспільна група господарства колгоспний двір; за період 2006-2009 року головою домогосподарства є [PERSON] , дані по господарської книги № 6 (а.с. 15). 28 квітня 2025 року становить 76\~576,69 грн, що підтверджено про оціночну вартість об`єкта нерухомості (а.с. 18-19). Згідно з листом Лиманської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 10 вересня 2025 року вих. № 11/16-05, відомості про передачу у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , відсутні (а.с. 39). За інформацією ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» вих. № 1114, згідно з архівними даними БТІ станом на 31 грудня 2012 року право власності на будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] , не зареєстроване. При проведенні поточної інвентаризації самочинного будівництва не виявлено. За такого, остільки, позивачка довела наявність спадкового майна, підстави до його успадкування, неможливість реалізації спадкових прав у інший спосіб, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює про їх задоволення. На прохання позивача суд не стягує з відповідача судовий збір.

Outcome: approved