Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

У серпні 2025 року АТ «ТАСКОМБАНК» звернулося в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилається на те, що 18.01.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») та відповідачем було укладено кредитний договір № 3205185636, згідно з яким кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику було надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 34385,00 грн; строк кредитування - 30 місяців; річні проценти - 0,01% від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 2,49% від суми кредиту. 17.12.2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір факторингу № 171221, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) АТ «ТАСКОМБАНК» за плату, а АТ «ТАСКОМБАНК» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, за кредитними договорами, укладеними між ТОВ «ФК «ЦФР» і боржниками. Відповідач умови кредитного договору не виконував, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернув, внаслідок чого станом на 01.07.2024 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 53557,14 грн, яку АТ «ТАСКОМБАНК» просить суд стягнути з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. 18.09.2025 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами. Відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було, також до суду не надходило клопотань про слухання справи у порядку загального позовного провадження. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.01.2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3205185636. Так, відповідно до п. 1.1, 1.2, 1.3 договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Кредит надається на наступних умовах: сума кредиту - 34385,00 грн; строк, на який надається кредит - 30 місяців. Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту № 5185636, який є невід`ємною частиною договору. 17.12.2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір факторингу № 171221, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) АТ «ТАСКОМБАНК» за плату, а АТ «ТАСКОМБАНК» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, за кредитними договорами, укладеними між ТОВ «ФК «ЦФР» і боржниками. Відповідно до реєстру прав вимоги до договору факторингу № 171221 від 17.12.2021 року вбачається, що ТОВ «ФК «ТАСКОМБАНК» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 37162,99 грн, з яких: 24041,64 грн - залишок заборгованості за тілом, 283,40 грн - залишок заборгованості за відсотками, 931,73 грн - залишок заборгованості за щомісячними відсотками, 5299,78 грн - сума простроченої заборгованості за тілом, 1465,84 грн - сума простроченої заборгованості за відсотками, 5140,60 грн - сума простроченої заборгованості за щомісячними відсотками. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором № 3205185636 від 18.01.2021 року, станом на 03.06.2025 року заборгованість відповідача становить 53557,14 грн з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) - 29341,42 грн; заборгованість по відсотках (в т.ч. прострочені) - 5298,31 грн; заборгованість за щомісячними процентами (в т.ч. простроченими) - 18917,41 грн. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розміру, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (Постанова Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц). Частинами 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Як вбачається з матеріалів справи, 18.01.2021 року [PERSON] уклав з ТОВ «ФК «ЦФР» кредитний договір № 3205185636. Однак, позивачем не було надано жодного первинного документу або іншого документу, в тому числі платіжної інструкції, довідки про перерахування коштів за допомогою електронних платіжних систем, іншого документу, який би підтвердив, що відповідачу було перераховано грошові кошти в розмірі, які передбачені договором кредиту, а він, відповідно, ці кошти отримав та користувався ними. До того ж, позивач в суді не заявляв клопотання про витребування доказів, зокрема, інформації щодо належності відповідачу карткового рахунку та про витребування виписки з банківської установи щодо надходження відповідних коштів на рахунок відповідача. Судом з власної ініціативи ухвалою про прийняття позовної заяви та відкриття провадження у справі від 18.09.2025 року витребувано у позивача підтвердження щодо видачі кредитних коштів [PERSON] за даним кредитним договором у розмірі 34385,00 грн, а також витребувано в АТ КБ «Приват Банк» виписку по рахунку, вказаному в кредитному договорі. Проте, дану ухвалу позивачем залишено поза увагою, оскільки на день винесення судом рішення жодних додаткових доказів не надано. Відповідно до листа АТ КБ «Приват Банк» рахунок, який був вказаний у кредитному договорі та на який кредитодавець мав перерахувати відповідачу суму кредиту, за клієнтом [PERSON] в АТ КБ «Приват Банк» не обслуговується. Таким чином, самі по собі розрахунок заборгованості та реєстр прав вимоги до договору факторингу, складені позивачем, не є належними та достатніми доказами отримання відповідачем кредиту. Отже, позивачем не доведено факт отримання відповідачем кредиту, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed