Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з 02.06.2022 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від даного шлюбу народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02.04.2024 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач не заперечував проти проживання дитини з матір`ю. Крім того, відповідач звертався до суду з позовом про оспорювання батьківства щодо спільної дитини [PERSON] . З початку 2025 року батько регулярно бачився із сином щодня. Однак, 03 травня 2025 року, коли дитина перебувала з батьком, [PERSON] повідомила відповідача про можливість залишити дитину з ним на ніч у зв`язку з її терміновим виїздом до іншого міста. За домовленістю, 04 травня 2025 року, дитина мала бути повернена за місцем свого постійного проживання та реєстрації, де створені належні умови для її життя та відпочинку, де її чекала бабуся. Втім, з 04 травня 2025 року відповідач не повернув дитину матері, надавав можливість бачитися з дитиною лише на 15-20 хвилин, перешкоджав спілкуванню матері з сином, що є грубим порушенням прав дитини та матері. Після повернення сина матері [PERSON] , поведінка дитини помітно змінилася: вона стала тривожною, знервованою, були синці під очима, які свідчать про втому дитини та її виснаження (можливий недосип). Крім того, є фото та відеоматеріали, які підтверджують, що відповідач перевозив дитину в автомобілі без належного дитячого автокрісла, що створює серйозну загрозу життю та здоров`ю дитини. Незважаючи на неодноразові спроби вирішити ситуацію мирно, відповідач проігнорував прохання [PERSON] не перевозити сина в автомобілі без дитячого автокрісла. Особливе занепокоєння викликає стан здоров`я відповідача. Йому діагностовано емоційно-лабільний (астенічний) розлад органічного походження, який проявляється у нестійкості емоцій, нестриманості та нервозності. Такий психічний стан становить загрозу безпеці та гармонійному розвитку дитини. З урахуванням наведених обставин, [PERSON] вважає, що подальше проживання дитини з батьком становить небезпеку для її фізичного та психоемоційного здоров`я. [PERSON] не перешкоджає спілкуванню дитини з батьком і визнає важливість збереження стосунків з обома батьками. Однак, з метою забезпечення належних умов для життя, розвитку та безпеки дитини, просить суд визначити місце проживання дитини разом з матір`ю. За місцем реєстрації та проживання дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , створені належні житлові умови, всі потреби дитини в одязі та взутті, продуктах харчування, іграшках тощо задоволені повністю. Відповідач є діючим військовослужбовцем. У зв`язку зі специфікою його служби, він у будь-який момент може бути викликаний до військової частини для виконання бойових завдань, зокрема в зону проведення бойових дій. Така непередбачуваність графіку та неможливість постійного перебування з дитиною підтверджують об`єктивну неспроможність відповідача забезпечити дитині стабільні умови проживання, виховання та безпеки. У разі його раптового відрядження чи переміщення за службовим обов`язком, дитина залишиться без належного нагляду та догляду, що неприпустимо з огляду на її вік та потреби. Тому позивач просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито в загальному позовному провадженні. Не погодившись з позовом представник відповідача подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що сторона позивача зазначає не правдиві обставини справи та неправдиві дані про особу відповідача. права матері та/чи дитини ніяким чином не порушувалися, оскільки, по-перше, сама мати не була проти того, щоб дитина була з батьком, по-друге, позивач перебувала у іншому населеному пункті поза місцем зареєстрованого місця проживання сина, що підтверджується перепискою між сторонами. Позивачка не додала жодних доказів, які б підтверджували, що стан сина дійсно погіршився. А на підтвердження факту того, що відповідач перевозить дитину без належного дитячого автокрісла були надані лише декілька фото, з яких взагалі не видно, щоб автомобіль перебував у русі. Також із переписки між сторонами видно, що батько піклується про сина, цікавиться станом його здоров`я та відвідував із ним лікаря, коли виникла потреба. Дитина є дуже прив`язаною до відповідача як батька, після повернення зі спільних прогулянок, син відповідача не хоче розлучатись із батьком, дуже страждає і плаче від цього. Зазначимо ще, що як раз позивачка, як мати дитини, може проявляти байдужість до інтересів та потреб сина. Так, 10 березня 2025 року між сторонами виникла перепалка щодо процесу виховання дитини та їх взаємовідносин. Із переписки видно, що позивачка не була проти того, аби дитина була із батьком. Тобто мати дитини для задоволення своїх інтересів і потреб, нехтує комфортом сина, адже дитина неминуче прокинеться, коли її будуть забирати до іншого помешкання, а отже матиме поганий сон. А Відповідач, готовий навіть посеред ночі приїхати і забрати сина, тим сам підтверджуючи, що дитина йому небайдужа. Таким чином, заяви, що відповідач не проявляє зацікавленості у житті дитини є безпідставними. І позивачка сама фактично підтверджує, що готова навіть відмовитися від дитини і покинути сина. Сторона позивачки, всупереч вимогам процесуального законодавства, посилається на обставини, які не підтверджені належними та допустимими доказами, чим може ввести суд в оману щодо характеру взаємовідносин між сторонами. Вимоги позивача про визначення місця проживання дитини є передчасними, оскільки між сторонами не виникав спір щодо місця проживання сина. 21 липня 2025 року представником позивача надано до суду уточнену позовну заяву, в яких доповнила, що у сторін відсутня одностайна узгоджена позиція щодо місця проживання дитини. Позивач організувала та в подальшому прагне забезпечувати належні та безпечні умови для виховання та розвитку дитини, за яких будуть відсіяні будь-які побоювання та ризики щодо протиправної зміни стабільного, безпечного і сприятливого середовища для проживання сина. Наведене обумовлює необхідність вирішення вказаного спору в судовому порядку. Визначення місця проживання дитини разом з матір`ю [PERSON] відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, створює юридичну визначеність та фіксує права сторін, а також створює передумови для надійного середовища перебування, навчання, розвитку, безпеки та стану здоров?я дитини. Надає можливість визначитися з правовою ясністю в питаннях опіки, освіти, медичного обслуговування і навіть таких повсякденних аспектів, як вибір гуртків і секцій. Дитина отримає стабільне середовище для розвитку, що вкрай важливо в умовах, коли батьки проживають окремо. 06.08.2025 року представником відповідача надано додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що сторона Позивачки не вказала жодних причин, чого дані докази не були подані разом із першою заявою по суті справи. Більше того, один із наданих скріншотів переписки, очевидно, створений вже після порушення провадження у даній справі і навіть після подання стороною Відповідача відзиву на позовну заяву. Щодо дій спрямованих на зміну місця проживання без згоди матері протилежною стороною не надано жодних доказів. Відповідач не заперечував проти проживання дитини із матір`ю. Спроба протилежної сторони зазначати, що батько заперечував, щоб син проживав із матір`ю не відповідає дійсності. Всі доводи та аргументи, наведені позивачкою у позовній заяві та «уточненій позовній заяві», а також надані позивачкою докази зводяться до того, яким Відповідач є «поганим» батьком і як він нібито не виконує належним чином свої батьківські обов`язки і відповідно не є предметом розгляду даної справи. Відповідач не перебуває на обліку у лікаря психіатра, не позбавлений батьківських прав, має рівні права з позивачкою на побачення з дитиною, проводження з ним часу, прогулянки, участь у житті, вихованні і розвитку дитини, права та інтереси позивачки не порушені, докази протилежного відсутні в матеріалах справи, а тому у даній справі відсутній предмет спору, а вказані аргументи і докази, подані позивачкою не мають братись судом до уваги, а провадження у справі має бути закрите за відсутністю предмету спору. 11.08.2025\~року представником\~позивача надано\~заперечення на\~додаткові пояснення,\~в яких\~вказала,\~що твердження\~сторони відповідача\~про «створення\~доказів після\~подання відзиву»\~є лише\~суб`єктивним припущенням\~і не\~підтверджене жодним\~належним процесуальним\~способом.\~У своїх\~додаткових поясненнях\~сторона відповідача\~намагається знецінити\~подані позивачем\~докази,\~які стосуються\~порушення батьком\~(відповідачем)\~прав матері\~як законного\~представника дитини,\~а також\~фактичного створення\~загроз для\~малолітньої дитини.\~У первісній\~позовній заяві\~та в\~уточненій,\~надано матеріали,\~що свідчать\~про безвідповідальне\~ставлення відповідача\~до безпеки\~дитини,\~зокрема відео\~перевезення малолітньої\~дитини з\~ознаками порушення\~правил дорожнього\~руху та\~без належного\~дитячого крісла.\~Твердження сторони\~відповідача про\~те,\~що «на\~відео не\~видно,\~хто саме\~знімає,\~в якій\~машині відбувається\~зйомка» і\~т.д.\~ є\~маніпулятивною інтерпретацією,\~яка не\~заперечує факту\~події,\~а лише\~відволікає увагу\~від суті. Подані стороною відповідача додаткові пояснення не містять жодного доказу, який би спростовував реальні події чи доводив іншу картину, ніж ту, що випливає з наданих позивачем доказів. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивача надала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги повністю підтримують. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що предмет спору відсутній, оскільки дитина на даний час проживає з матір`ю та зареєстрована за адресою матері, і відповідач не оспорює позовну вимог стосовно місця проживання дитини і не ставить вимоги про те, щоб дитина проживала разом з ним. Єдине, що намагається зробити відповідач, це приймати участь у вихованні дитини. Стосовно того, що відповідач на засіданні виконавчого комітету заперечував проти, того щоб дитина мешкала з матір`ю, то відповідач в судовому засіданні повідомив, що заперечував тільки тому, що це вважав дії позивачкою маніпуляцією задля особистої вигоди. Представник Служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області пояснила, що висновком виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки визначено визнано за доцільне визначити місце проживання дитини із матір`ю. Стосовно того, що немає спору, дане питання на засіданні виконавчого комітету не обговорювалося. Батько заперечував що до визначення місця проживання дитини з матір`ю. Проблема батьків в тому, що вони не можуть дійти до спільної думки відносно виховання дитини. Представник Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування в судовому засіданні повідомила, що 1 звернення було у 2021 році до служби від батька. Вони здійснили перевірку цільового витрачання аліментів на дитину. З`ясували, що з дитиною все добре. Кошти витрачаються за цільовим призначенням. Основною причиною є маніпуляція батьками дитиною, оскільки вони не можуть знайти спільної думки щодо виховання дитини. Визначити місце проживання дитини з кимось із батьків необхідно для того, щоб батьки не маніпулювали дитиною Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] та [PERSON] в період з 02.06.2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, що підтверджується рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області про розірвання шлюбу від 02.04.2024 року. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Як встановлено судом, сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади. Актом обстеження умов проживання від 11.07.2025 року встановлено, що за адресою: [ADDRESS] . Умови проживання добрі. Квартиру облаштовано необхідними меблями та побутовою технікою. В наявності продукти харчування, приготована їжа, засоби гігієни, постільна білизна. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: для дитини облаштовано окреме місце для сну та проведення дозвілля. Дитину забезпечено сезонним одягом та взуттям, предметами особистої гігієни, іграшками, розвивальними іграми, необхідними ліками. За вказаною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: мати [PERSON] , яка здійснює догляд за дитиною віком до 3-х років та дитина [PERSON] .. В родині добрі стосунки. Батько [PERSON] з дитиною не проживає, спілкується, сплачує аліменти. Висновки: для малолітнього [PERSON] створені належні умови для проживання та виховання; потреби дитини забезпечені в повному обсязі. Із висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування, вбачається, що виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області як орган опіки та піклування, враховуючи інтереси дитини, з урахуванням рівних прав та обов`язків матері і батька щодо дитини, ставлення до виконання батьківських обов`язків, вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір?ю [PERSON] . Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За частинами 1, 2 статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, Європейський суд з прав людини зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року, заява N 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) міститься висновок про те, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей". Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Отже, зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця його проживання. При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір. Фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований матір`ю дитини, з якою дитина і так фактично проживає та зареєстрована за місцем проживання матері, батько дитини не вимагав і не вимагає від матері зміни місця проживання дитини, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом у межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з ним, не звертався, будь-яких належних доказів, які б свідчили про його бажання і волю щодо визначення місця проживання дитини із батьком позивач суду не надала. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України). Із встановлених в судовому засіданні обставин, вбачається, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини, такий був відсутній і на час звернення до суду з даним позовом. Матеріали справи не містять доказів створення перешкод відповідачем у проживанні дитини із матір`ю, доказів протилежного сторонами не надано. З викладених мотивів у позові вбачається, що між сторонами наявний спір відносно виховання дитини та їх взаємовідносин. Принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Отже, вирішуючи вимогу позивача з приводу визначення місця проживання спільної дитини, суд зважує на те, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту. Отже, судом встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , унаслідок чого ні права позивача, ні права дитини не порушені, а тому і судовому захисту не підлягають. Аналізуючи вищенаведені обставини та враховуючи вимоги норм сімейного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~п.2\~ч.2\~ст.141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі відмови в позові - на позивача Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю, судові витрати за сплату судового збору а також за послуги адвоката, розподілу не підлягає та повністю покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed