Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

28 квітня 2025 року на адресу суду від ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» надійшов позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19 листопада 2019 року №93213 в розмірі 11\~280 грн, судових витрат та витрат на професійну правову допомогу, мотивуючи вимоги наступним. 19 листопада 2019 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір №93213, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 3000 грн. ТОВ «ЗАЙМЕР» зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору, шляхом безготівкового переказу. Відповідач зобов`язання щодо повернення коштів не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість в розмірі 11\~280 грн, з яких: 3000 грн заборгованість за тілом кредиту; 8280 грн заборгованість за відсотками. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» і ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021, за умовами якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «ЗАЙМЕР», в тому числі і до відповідача за кредитним договором №93213 від 19 листопада 2019 року. 03 червня 2025 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Вказав, що в ніч з 18 на 19 листопада 2019 року невстановлена особа, заблокувавши його номер телефону, здійснила тимчасовий перевипуск сім-картки та шахрайським шляхом, використовуючи всі мої особисті анкетні дані, оформила у ряді фінансових установ онлайн кредити на різні суми, присвоївши їх. Зазначив, що в подальшому він звернувся до Миргородського міського відділу поліції з заявою про кримінальне правопорушення, а тому матеріали даного кримінального провадження містять відповідну та достатню інформацію про те, що він не укладав жодного кредитного договору з жодною фінансовою установою, в тому числі з ТОВ «ЗАЙМЕР». Просив повністю відмовити в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог або за пропуском строку позовної давності (а.с. 47-78 зворот). 19 червня 2025 року від представника позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення по справі. Щодо строків позовної давності зазначив, що 30.03.2020 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№ 540-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 12. Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020. Згідно з п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, продовження строків позовної давності в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону, і тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається. Враховуючи вищезазначене, строк позовної давності щодо звернення до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості за Кредитним договором №93213 від 19.11.2019 року було продовжено на строк дії карантину. Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Окрім того, щодо заяви про вчинення кримінального правопорушення, то подання заяви про вчинення злочину саме по собі не є підтвердженням факту відсутності волевиявлення [PERSON] на укладення кредитного договору. Заява є лише підставою для початку досудового розслідування, а не встановлення факту злочину чи визнання угоди недійсною. По-друге, внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, не означає автоматичного підтвердження обставин, викладених у заяві. Досудове розслідування є лише етапом встановлення істини, а не доведеним фактом шахрайства. По-третє, кримінальне провадження закрите у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.\~1 ст.\~190 КК України. Просив суд залишити без розгляду та задоволення відзив [PERSON] на позовну заяву (а.с. 71-80 зворот). Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив суд проводити розгляд справи за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 5 на звороті). Відповідач [PERSON] з`явився в судове засідання 24.10.2025, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ». Вказав, що в кінці 2019 року його банківську картку було заблоковано та в подальшому шахрайським шляхом оформлено на його ім`я кредити в різних фінансових установах. Разом з тим, кредитні кошти на його банківський рахунок не надходили. Одразу після цього, він звернувся до органу досудового розслідування, яким було відкрито кримінальне провадження за ч.\~1 ст.\~190 КК України. Дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст.\~509 Цивільного Кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ст.\~526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов`язанні ст.\~530 ЦК України. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст.\~527 ЦК України). Відповідно до ст.\~1054 ЦК України за договором про надання споживчого кредиту банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 610, 611 ЦК України зазначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.\~625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.\~599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до змісту ч.\~1 ст.\~1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Судом встановлено, що на підставі договору про надання фінансового кредиту від 19 листопада 2019 року №93213, додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту від 19 листопада 2019 року №93213 між ТОВ «ЗАЙМЕР» і [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №93213. Сума кредиту становить 3000 грн, строк кредиту 30 днів до 18 грудня 2019 року, але в будь якому випадку договір діє до повного виконання сторонами (п.п.\~1.2 п.\~1 договору), процентна ставка 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу (а.с. 12-14). ТОВ «ЗАЙМЕР» перерахувало кошти в розмірі 3000 грн на картковий рахунок позичальника № [NUMBER] , що підтверджується інформаційною довідкою від 25 лютого 2025 року №1531/02 (а.с. 15). Згідно з договором факторингу від 28 жовтня 2021 року №01-28/10/2021, витягу з реєстру боржників, платіжної інструкції №1653, №432, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «ЗАЙМЕР» і боржниками (а.с. 16-22). Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №93213 від 19 листопада 2019 року, загальна сума заборгованості відповідача станом на 13 січня 2025 року становить 11\~280 грн, з яких: 3000 грн заборгованість за тілом кредиту, 8280 грн заборгованість за відсотками (а.с. 24). 13 січня 2025 року ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до відповідача з вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с. 23). Згідно листа представника АТ «Ідея Банк» Тимошенко Сергій Іванович не перебуває в договірних відносинах з даним товариством (а.с. 98). Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.\~1, ч.\~2 ст.\~207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.\~626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.\~1 ст.\~638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.\~1 ст.\~1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.\~2 ст.\~1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст.\~628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.\~1 ст.\~633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.\~634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.\~640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ст.\~641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. Статтею 642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Згідно зі ст.\~1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з п.\~1 ч.\~1 ст.\~512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.\~1 ст.\~1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач, у своїх додаткових поясненнях, зазначив, що строки позовної давності щодо вимог стягнення заборгованості за Кредитним договором №93213 від 19.11.2019 року не застосовуються через зміни в законодавстві, які автоматично продовжили ці строки. Зокрема, з 30.03.2020 року Верховною Радою України було прийнято Закон України №40-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Згідно з цим Законом, прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України були доповнені пунктом 12, яким передбачено автоматичне продовження строків позовної давності на час дії карантину. Також згідно з п.\~19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії воєнного стану перебіг позовної давності зупиняється на строк дії воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року. Тому строк позовної давності не є підставою для відмови у розгляді справи. Таким чином, строки позовної давності не застосовуються в даному випадку, і суд вправі розглянути позов, оскільки чинне законодавство надає можливість продовження чи зупинення строків позовної давності в умовах карантину та воєнного стану, що підтверджується відповідними нормативно-правовими актами. Позивач стверджує, що не є достатнім лише звернення до правоохоронних органів для визнання факту укладення договору нечинним або відсутності боргових зобов`язань. Згідно з ст.\~7 Цивільного кодексу України, подання заяви про вчинення злочину не є автоматичною підставою для визнання угоди недійсною. Проте, у даному випадку, заяву про шахрайство було подано, і кримінальне провадження було відкрите, проте згодом закрите за відсутністю складу злочину. Це означає, що факту шахрайства, який би призводив до скасування кредитних зобов`язань, не підтверджено. Згідно з ч.\~1 ст.\~190 Кримінального кодексу України (шахрайство), кримінальне провадження має бути відкрито лише за фактом порушення закону, але саме по собі відкриття справи не є доказом наявності шахрайства. Оскільки кримінальне провадження було закрите за відсутністю складу злочину, суд не може на підставі цього автоматично визнати угоду недійсною або відмовити у задоволенні позову. Згідно з чинним законодавством України, зокрема, відповідно до Цивільного кодексу України, виконання зобов`язань має здійснюватися згідно з умовами договору та вимогами закону. Зокрема, стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Також стаття 638 ЦК України визначає, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Оскільки в даному випадку кошти не були передані на рахунок боржника, можна стверджувати, що договір не був належним чином виконаний, і зобов`язання не виникло. Судом встановлено, що платіжна картка, на яку, згідно з матеріалами позовної заяви, були перераховані кредитні кошти за договором №93213 від 19.11.2019, видана та емітована АТ «Ідея Банк». Водночас, з наданих суду доказів убачається, що вказана картка не належить відповідачу [PERSON] , а з офіційної відповіді представника АТ «Ідея Банк» встановлено, що відповідач не перебуває у будь-яких договірних відносинах із цим банком. Отже, суд дійшов висновку, що кредитні кошти не були фактично передані відповідачу, а відтак не відбулося виконання зобов`язання кредитодавця щодо передачі грошових коштів позичальнику, передбаченого умовами кредитного договору. Відповідно до положень статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. При цьому, договір позики є реальним і вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Отже, саме передача грошових коштів є юридичним фактом, який породжує зобов`язальні правовідносини між сторонами. Формальне підписання письмового договору без реальної передачі коштів не створює зобов`язань, а сам договір у такому випадку вважається неукладеним. Таким чином, оскільки позивачем не доведено факту передачі грошових коштів відповідачу, а також з огляду на встановлену судом обставину, що банківська картка, на яку нібито були зараховані кредитні кошти, не належить відповідачу, суд приходить до висновку про відсутність факту укладення між сторонами дійсного кредитного договору. За таких обставин відсутні правові підстави для виникнення у [PERSON] обов`язку з повернення грошових коштів, оскільки обов`язок повернення кредитних коштів може виникнути лише за умови їх фактичного отримання. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з [PERSON] за Кредитним договором №93213 від 19.11.2019 є безпідставними та не підлягають задоволенню, у зв`язку з недоведеністю факту передачі кредитних коштів відповідачу і, відповідно, відсутністю укладеного договору позики в розумінні статті 1046 Цивільного кодексу України. За змістом ч.\~1 ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено у повному обсязі, судовий збір та інші витрати до стягнення з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed