Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» [PERSON] про стягнення заборгованості. Як на підставу позовних вимог позивач вказує, що 27.03.2021 між Товариство з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" та [PERSON] укладено Договір № 2108657233804. Згідно з п. 1.1. Договору за цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 3500,00 грн. на умовах строкової зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Відповідно до п. 1.9. Договору граничний строк кредитування (строк дії кредитної договору): 1 (один) рік. Згідно п. 1.4. Договору проценти за користування кредитом розраховуються від сум кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом фактичної строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту наступному розмірі: а) 1.60 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованії процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строк повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредит процентна ставка збільшується на 2.04 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у г. 1-4. а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредит процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредит\ процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п 1.4.в). д) тип процентної ставки - фіксована. 01.12.2021 було укладено договір № 1-12 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ" відступило на користь ТОВАРРІСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «В ЕР ДНЮ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2108657233804. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимог за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2108657233804. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача з договором № 2108657233804. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №2108657233804 від 27.03.2021 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 60225,20 грн., з яких: -Заборгованість за основним зобов`язанням тілом кредиту) -3500,00 грн. -Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 56725,20 грн. -Заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 0,00 грн. -Заборгованість за пенею та/або штрафами 0,00 грн. -Заборгованість за комісіями 0,00 грн. -Інфляційні збитки 0,00 грн. -Нараховані 3% річних -0,00 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 45728,90 , з яких: -Заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) 3500,00 грн. -Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 42228,90 грн. -Заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 0,00 грн. -Заборгованість за пенею та/або штрафами 0,00 грн. -Заборгованість за комісіями 0,00 грн. -Інфляційні збитки 0,00 грн. -Нараховані 3% річних -0,00 грн. Посилаючись на наведені обставини позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 45728,90грн., судовий збір у сумі 3028,00 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 16000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у прохальній частині позову просить проводити розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався, в судове засідання не з`явився. Від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у відповідності із ч. 8 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Із матеріалів справи встановлено, що 27.03.2021 між Товариство з обмеженою відповідальністю "Служба миттєвого кредитування" та [PERSON] укладено Договір про надання фінансових послуг № 2108657233804 «Стандартний+». Договір про надання фінансових послуг № 2108657233804 «Стандартний+», Додаток № 1 до Кредитного договору . Заява Анкета ( для отримання кредиту), графік платежів, паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Н3. Згідно з п. 1.1. Договору за цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 3500,00 гри. на умовах строковое зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити процен за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил. Відповідно до п. 1.9. Договору граничний строк кредитування (строк дії кредитної договору): 1 (один) рік. Згідно п. 1.4. Договору проценти за користування кредитом розраховуються від сум кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом фактичної строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту наступному розмірі: а) 1.60 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованії процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строк повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредит процентна ставка збільшується на 2.04 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у г. 1-4. а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредит процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п 1.4.6); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредит\ процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п 1.4.в). д) тип процентної ставки - фіксована. 01.12.2021 було укладено договір факторингу № 1-12 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СЛУЖБА МИТТЄВОГО КРЕДИТУВАННЯ" відступило на користь ТОВАРРІСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «В ЕР ДНЮ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2108657233804. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги відповідно до якого ТОВАРИСТВО ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимог за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 2108657233804. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до Відповідача з договором № 2108657233804. Відповідно до частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» є новим кредитором за договором про надання фінансових послуг № 2108657233804 «Стандартний+» від 27.03.2021 р., позичальником по якому є відповідач. Відповідно до розрахунку заборгованості загальна заборгованість за договором на 29.08.2025 року складає 60225,20 грн., загальна заборгованість до стягнення за договором на 29.08.2025 року складає 45728,90 грн. Матеріалами справи підтверджується, що після набуття права вимоги нарахування заборгованості позивачем не здійснювалося. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя\~статті 215 ЦК України). Частина друга\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У\~статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно з частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши наявні у справі докази, суд вважає доведеним порушення відповідачем взятих грошових зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість згідно розрахунку позивача, яка відповідає умовам договору та відповідачем не спростована відповідно до принципу змагальності, закріпленому у статті 12 ЦПК України, ув`язку із чим позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як визначено ч.8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Вирішуючи питання про стягнення витрат на оплату витрат на правничу допомогу в сумі 16000,00 грн, суд виходить з наступного. Так, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, суд враховує те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві сторона додала до позову на підтвердження отримання правової допомоги договір № 01-07/2024 про надання правничої допомоги, заявку на надання юридичної допомоги № 187 від 01.08.2025, витяг з акту №13 пр надання юридичної допомоги від 31.08.205 року. Суд використовуючи практику Верховного Суду, зазначає, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц зазначила, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.). Саме наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та Касаційного Адміністративного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19. Щодо цього питання свою позицію висловив КАС і у постанові від 16.04.2020 у справі №727/4597/19., зазначивши, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа Отже, суд вважає, що позивачем надані достатні та допустимі докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу та вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Також, суд враховує те, згідно правової позиції Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі №280/2635/20, відшкодуванню підлягають витрати на професійну правничу допомогу, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 16000,00 грн. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір, а саме 3028,00 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved