Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~21.08.2025 року на підставі ухвали Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за підсудністю було направлено цивільну справу за позовом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) до [PERSON] , третя особа Державна казначейська служба України про відшкодування шкоди, завданої державному бюджету, в порядку регресу, а саме - 42 306,99 грн., а також стягнути суму судового збору у сумі 3028,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві зазначив, що Міністерством юстиції України отримано листа від Державної казначейської служби України №5-06-06/14828 від 04.07.2024 щодо здійснення дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців міжрегіональних управлінь, внаслідок протиправних дій або бездіяльності, що завдало збитку державному бюджету. Зокрема, на виконання виконавчого листа Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.05.2021 по справі 214/8580/19 на користь [PERSON] 04.06.2024 перераховано 42 306,99 грн. Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області позов [PERSON] до Саксаганського відділу ДВС Міністерства юстиції у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про визнання бездіяльності та відшкодування завданої шкоди задоволено. У зв`язку з цим стягнуто з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн., матеріальну шкоду у розмірі 38538,59 грн., відшкодування витрат по сплаті судового збору 1768,40 грн. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було встановлено, що 25.03.2019 року державним виконавцем Данилюк К.С. було винесено постанову про тимчасове обмеження боржника у праві виїзді закордон. 02.04.2019 державним виконавцем Данилюк К.С. було винесено постанову про скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду закордон. [PERSON] , отримавши постанову, уклав договір про надання туристичних послуг, відповідно до яких мав намір здійснити виїзд з України. Проте, особі було відмовлено у виїзді за межі України на прикордонному пункті Бориспіль. Відповідно до відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 03.10.2019 №184/Ч-14711, протягом періоду з 25.03.2019 по 23.09.2019 в органах державного кордону Державної прикордонної служби України здійснювалось тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене постановою державного виконавця Саксаганського ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Данилюк К.С. Відтак, державним виконавцем було видано Позивачу постанову, яку не було направлено до відому до відповідного органу. Варто зазначити, що з моменту винесення постанови державним виконавцем про скасування обмежень і до з`ясування факту невиконання державним виконавцем своїх обов`язків минуло майже 6 місяців. За цей час державним виконавцем [PERSON] не було з`ясовано, чи були скасовані обмеження прав Боржника, що підтверджує неналежне виконання посадових обов`язків уповноваженою особою. Позивач повідомляє, що відповідач звільнена з посади старшого державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі з 06.02.2020 з припиненням державної служби. 11.07.2024 року міжрегіональному управлінню доручено ініціювати дисциплінарні провадження, за результатами здійснення останніх внести державним службовцям у порядку та в строки, передбачені ст. 82 Закону №889-VII, письмові пропозиції про відшкодування завданої бюджету шкоди. У зв`язку з чим, позивач вважає, що внаслідок протиправної та незаконної діяльності [PERSON] було завдано збитків державному бюджету у розмірі 42306,99 грн., оскільки як зазначає позивач, держава виконала рішення суду щодо відшкодування стягувачем 42306,99 грн. Ухвалою суду від 10 вересня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановлено строк відповідачу для подачі відзиву на позовну заяву. 23.09.2025 року стороною відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому заперечували проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність позовних вимог. Посилаючись на ч.2,3 ст.80 ЗУ Про державну службу у разі зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність тільки за шкоду, умисно заподіяну протиправними діями або бездіяльністю. Також, посилаючись на норми Бюджетного кодексу України, посадові та службові особи органів державної влади, дії яких завдали шкоди, що відшкодована з бюджету, несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність. При цьому, саме лише задоволення скарги на дії державного виконавця не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями особи та заподіяною шкодою. І в даному випадку доведенню має підлягати та обставина, що саме протиправні дії чи бездіяльність заподіювача шкоди є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, безумовним наслідком. Також на підставі ЗУ Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, державні органи після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету, проводять службове розслідування щодо причетних посадових службових осіб таких органів, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях зазначених осіб. За результатами службового розслідування державні органи у місячний строк можуть звернутись до суду з позовною заявою про відшкодування збитків. Тому, оскільки відсутнє рішення суду і не встановлено склад кримінального правопорушення в діях посадової особи, які призвели до завдання збитків для державного бюджету, проведення службового розслідування щодо посадової особи є обов`язковою. Враховуючи викладене, лише службове розслідування може встановити чи був у діях особи умисел на здійснення службової бездіяльності, і якщо такий мав місце, якими саме діями чи бездіяльністю така була вчинена. У даному випадку, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.05.2021 року у справі 214/8580/19 складу кримінального правопорушення не виявлено, а також визнано бездіяльність Саксаганського відділу ДВС у місті Кривому Розу, а не державного виконавця, а тому рішення вищевказаного суду не може вважатись таким, що встановлює умисле відповідача ти вину у даній справі. Також, відповідач повідомляє про сумлінне виконання своїх обов`язків під час перебування останньої на державній службі. У суму, яку вважає за необхідне стягнути позивач з відповідач, також входить сума моральної шкоди, а згідно ЗУ Про державну службу не визначено можливості регресивної вимоги до державного службовця щодо відшкодування моральної шкоди. 26.09.2025 року надійшла відповідь на відзив, де представник позивача зазначає, що державник виконавцем не було з`ясовано, чи були скасовані обмеження прав божника, що підтверджує неналежне виконання посадових обов`язків уповноваженою особою. Неналежним виконанням посадових обов`язків є така поведінка державного службовця, яка суперечить вимогам чинного законодавства, тобто є протиправною. Саме через незаконну та протиправну діяльність відповідача було прийнято рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області віл 20.05.2021 року і саме тому бездіяльність старшого державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Данилюк К.С. знаходиться у прямому, безпосередньому зв`язку з заподіяними збитками Державному бюджету України. Також, позивач зазначає, що не передбачено порядку проведення службового розслідування, окрім того, відсутнє чинне законодавство, яким передбачено порядок проведення відносно діючих державних службовців, так і звільнених осіб з посад державних службовців службового розслідування. 01.10.2025 року надійшла через канцелярію суду відповідь на відзив, де відповідач зазначає, що у жодній частині рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області не вказано про умисну заподіяну шкоду. На думку відповідача, позивач свідомо порушує пряму норму матеріального права, яка визначає основу для матеріальної відповідальності державного службовця. Саме лише задоволення скарги на дії органу державної виконавчої служби не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями посадових осіб органів державної виконавчої служби та заподіяною шкодою. Дослідивши надані учасниками судового розгляду докази, суд встановив наступні обставини. Згідно наказу від 06.02.2020 року №20-к було звільнено [PERSON] старшого державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) за власним бажанням (а.с.38). Надано копію рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.05.2021 року у справі 214/8580/19, у якому позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково, визнано бездіяльність Саксаганського відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) та стягнуто 3000,00 грн моральної шкоди, 38538,59 грн - матеріальну шкоду, 768,40 грн - витрати по сплаті судового збору (а.с.40-44). Надано копію пропозиції про відшкодування шкоди, що направлялась на адресу [PERSON] про добровільну сплату завданої шкоди (а.с.45-48). Також, у матеріалах справи наявна копія листа від Державної казначейської служби України, де вказано, що виконавчий лист Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу було виконано (а.с.49-53). Також, відповідачем надано копію довідку ОК-5 про свої доходи (а.с. 77-79). [PERSON] змінили прізвище на « [PERSON] » після укладення шлюбу з [PERSON] (а.с.67) Суд вказує, що регрес це право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове пов`язане саме з регресною вимогою. Тобто, у разі регресу виконання первісного зобов`язання має характер правоприпиняючого та одночасно правоутворюючого юридичного факту. Згідно частин 2, 3\~ст. 80 Закону України «Про державну службу», Держава в особі суб`єкта призначення має право зворотної вимоги (регресу) у розмірі та порядку, визначених законом, до: 1) державного службовця, який заподіяв шкоду; 2) посадової особи (осіб), винної (винних) у незаконному звільненні, відстороненні або переведенні державного службовця чи іншого працівника на іншу посаду, щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної державному органу у зв`язку з оплатою часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. У разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе матеріальну відповідальність\~тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю. Зі змісту приписів ч. 1 та 3\~ст. 81 Закону України «Про державну службу»\~вбачається, що підставою для відшкодування шкоди є неналежне виконання державним службовцем своїх посадових обов`язків, а у разі спільного заподіяння шкоди кількома державними службовцями кожен із них несе відповідальність у розмірі, пропорційному ступеню вини. Глава IX Кодексу законів про працю України\~встановлює гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації. Підпунктом 2 п. 9\~розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України\~передбачено, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п.9, 10 п.9\~розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, кошти, відшкодовані державою з державного бюджету (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування з місцевих бюджетів) згідно з цим пунктом, вважаються збитками державного бюджету (місцевих бюджетів). За поданням Казначейства України органи прокуратури звертаються в інтересах держави до суду з позовами про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам). Посадові та службові особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), дії яких завдали шкоди, що відшкодована з бюджету, несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно з законом. При цьому суд зазначає, що саме лише задоволення скарги на дії державного виконавця не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями такої посадової особи та заподіяною шкодою. В даному випадку доведенню має підлягати та обставина, що саме протиправні дії чи бездіяльність заподіювача шкоди є причиною, а збитки які виникли у потерпілої особи\~безумовним наслідком такої поведінки особи. Аналогічна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові КЦС ВС від 01.03.2023 року по справі №752/3839/2022 (№61-11057 св 22). Абзацами 4, 5 п.п. 10 п. 9\~розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України\~визначено, що органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету (місцевих бюджетів), у випадках, визначених цим пунктом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб цих органів, якщо рішенням суду не встановлено в діях посадових, службових осіб складу кримінального правопорушення. За результатами службового розслідування органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) та органи Казначейства України у місячний строк можуть звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам), з пред`явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб цих органів, винних у завданні збитків (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди). Згідно із\~ст. 6 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», державні органи після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету, у випадках, визначених цим Законом,\~проводять службове розслідування\~щодо причетних посадових, службових осіб таких органів, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях зазначених осіб. Таким чином, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях посадової, службової особи державного органу, дії якої призвели до збитків державного бюджету,\~проведення службового розслідування щодо причетних посадових, службових осіб таких органів є обов`язковим. Враховуючи вищевикладене, лише службовим розслідуванням можливо встановити чи був у діях відповідача умисел на здійснення нею службової бездіяльності, і якщо такий мав місце, якими саме діями чи бездіяльністю така була вчинена. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вище викладене, приходжу до висновку що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.05.2021 у справі №214/8580/19 складу кримінального правопорушення у діях відповідачки не встановлено та не виявлено, і станом на день розгляду даної справи по суті будь-яке кримінальне переслідування такої особи з приводу неналежного виконання нею своїх посадових обов`язків не здійснюється. Суду не надано доказів проведення стосовно відповідачки саме службового розслідування; не надано доказів, що на цей час існують відповідні чинні висновки такого розслідування з приводу наявності в діях відповідачки ознак неналежного виконання нею своїх службових обов`язків. Встановивши відсутність належного обґрунтування непрямого умислу\~відповідачки\~у вчиненні діяння, яке спричинило обов`язок держави виплатити грошові кошти учасникам виконавчого провадження; враховуючи не проведення\~стосовно\~відповідачки саме службового розслідування, приходжу до висновку про не встановлення у діянні відповідачки вини у формі умислу та відсутність підстав для задоволення позову про\~відшкодування відповідачкою шкоди в порядку зворотної вимоги (регресу). Крім того, суд наголошує, що зі змісту положень ч. 3\~ст. 80 Закону України «Про державну службу»\~вбачається, що у разі застосування зворотної вимоги (регресу) державний службовець несе\~матеріальну відповідальність\~тільки за шкоду, умисно заподіяну його протиправними діями або бездіяльністю. При цьому, положеннями ст. ст.\~80,\~81,\~82 Закону України «Про державну службу»\~не визначено можливості регресної вимоги до державного службовця щодо відшкодування саме моральної шкоди. В той час, як положеннями ч. 4\~ст. 1191 ЦК України\~встановлено можливість такої зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, за виключенням відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що під час розгляду справи не встановлено умисного заподіяння шкоди державним виконавцем державі; враховуючи положення ч.4\~ст. 1191 ЦК України, що виключають можливість пред`явлення зворотної вимоги до відповідачки щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної заяви З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а понесені судові витрати в порядку\~ст. 141 ЦПК України\~слід покласти на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed