Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

29.05.2025 [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Райнов Г.С. звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 06 вересня 2023 року о 22:57 годині в м. Сміла по вул. Ротондівська перехрестя з вул. В. Чорновола, сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Ауді Q7» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідачки [PERSON] та автомобіля «Фольксваген» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] . За наслідками вивчення ситуації було зафіксовано факт допущення порушення саме [PERSON] ПДР, складено протокол про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 жовтня 2023 року, [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Постанова суду набрала законної сили. Такі обставини свідчать, що саме дії водія [PERSON] стоять у прямому причинному зв`язку із виникненням ДТП та заподіянням матеріальної шкоди. В результаті ДТП був пошкоджений транспортний засіб «Фольксваген» державний номерний знак [NUMBER] ., а позивач потрапив у лікарню з тілесними ушкодженнями та довгий час перебував на лікуванні, та втратив через це працездатність. Згідно висновку експерта №30 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген» державний номерний знак [NUMBER] , складає 237415грн.; вартість матеріального збитку становить 74530грн., вартість автомобіля з врахуванням пошкоджень отриманих в ДТП становить 25690грн. Про відшкодування до страхової компанії він не звертався через те, що в той час не зміг цього зробити бо перебував у лікарні та не є власником транспортного засобу, але ним користувався. Позивач стверджує, що дані події завдали йому душевних, моральних страждань, з часу ДТП минуло більше 2 років, але відповідач жодним чином не намагалася відшкодувати збитки, що спричинило виникнення у позивача пригніченого стану, нервозності, він погано спить. Таким чином, [PERSON] просив стягнути: з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» відшкодування завданої матеріальної шкоди в сумі 48823грн., понесені витрати на лікування в сумі 3796,61грн., моральну шкоду в сумі 189,83грн., всього на загальну суму 52809,44 грн.; з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 130000,00грн. Солідарно стягнути з відповідачів: за проведення експертної оцінки автомобіля в розмірі 3000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 30000грн., витрати по оплаті судового збору. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05.06.2025 провадження по цивільній справі відкрито та призначено попередній судовий розгляд по справі у судовому засіданні на 04.07.2025. 04.07.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан». Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 04.07.2025 зазначену цивільну справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 18.08.2025. 25.08.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідачки [PERSON] . Позивач та його представник в судовому засіданні на заявлених вимогах наполягали та просили їх задовольнити. Уточнили вимоги щодо відшкодування суми правничої допомоги, а саме стягнути в розмірі 11200грн. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково в розмірі 11000,00грн., посилаючись на те, що у неї скрутне матеріальне становище і вона не може виплачувати такі суми. Факт ДТП не заперечувала, штраф винесений судом нею сплачений. Представник відповідача ТзДВ "Страхова компанія "Гардіан" в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, у позові просив відмовити. Розглянувши матеріали справи, суд встановив: Правовідносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом України (далі за текстом - ЦК України), Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004р. №1961-IV. Відповідно до ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Відповідно до п. п. а) п. 41.1.ст. 41 Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП. Стаття 10 ЦПК України зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Судом встановлено, 06.09.2023 року о 22:57 годині в м. Сміла по вул. Ротондівська перехрестя з вул. В. Чорновола, сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Ауді Q7» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідачки [PERSON] та автомобіля «Фольксваген» державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] . Постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 жовтня 2023 року, [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Постанова суду набрала законної сили. Згідно постанови, [PERSON] своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, тобто порушення водіями транспортних засобів правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження транспортних засобів. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у скоєнні ДТП доведена. Згідно висновку експерта №30 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген» державний номерний знак [NUMBER] , складає 237415грн.; вартість матеріального збитку становить 74530грн., вартість автомобіля з врахуванням пошкоджень отриманих в ДТП становить 25690грн. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року №4 (далі Постанова), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Отже за загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України). У п.13 Постанови роз`яснено - враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Як вбачається, позивач керував автомобілем на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційним документом на транспортний засіб, а тому суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право вимагати відшкодування шкоди, завданої автомобілю шляхом пред`явлення вимоги до відповідачки [PERSON] , з вини якого завдано шкоду та ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан», оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була забезпечена чинним полісом № АР/3514502 від 23.01.2023, страховик ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан». Хоча цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП була застрахована у встановленому законом поряду, а саме полісом № АР/3514502 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданим страховою компанією «Гардіан», однак оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Аналогічні правові позиції міститься у постановах Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року № 6-954цс16, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Як встановлено судом, позивач [PERSON] не звертався до страховика і не одержував від нього страхове відшкодування через перебування на лікуванні в лікарні, що не позбавляє його права звернутися до суду з даною вимогою. Також враховуючи, що право [PERSON] як потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан» матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Фольксваген у розмірі 48823,00грн. Стосовних позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] моральної шкоди, суд вважає, що такі підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 із змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка виникла з вини відповідачки [PERSON] , суд виходить з того, що автомобіль був пошкоджений і потребував ремонту, від часу ДТП на даний час пройшло більше двох років, потерпілий перебував на лікуванні, через що він почав нервувати, не міг спокійно спати вночі, а також було порушено спосіб життя внаслідок ДТП, відповідачка добровільно за тривалий час не намагалась відшкодувати збитки, а тому суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди слід визначити у розмірі 100000 гривень, який слід стягнути з відповідачка [PERSON] на користь [PERSON] . Щодо відшкодування моральної шкоди з відповідача ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан» в сумі 189,83грн., суд вважає, що його діями позивачу не заподіяно моральної шкоди, а тому в задоволенні даної вимога слід відмовити. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан» суми понесених витрат на лікування в розмірі 3796,61грн., оскільки вони не підтверджені документально. У пп. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати документально підтверджені та доведені, що свідчить про понесення позивачем витрат на правову допомогу в розмірі 12000 грн., а тому суд приходить до висновку про можливість їх солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача. Згідно з ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, сплачений судовий збір в розмірі 1828,09 грн. та вартість експертного дослідження слід також солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача, оскільки вони підтверджені документально.

Outcome: partial