Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

У серпні 2025 року ТОВ «Він Фінанс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.11.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту № 396227 за умовами якого вказане товариство надало відповідачу кредит у розмірі 4000,00 гривень на строк 30 днів, а той зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами. 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (яка відповідно до протоколу загальних зборів №1706 змінила назву на ТОВ «Він Фінанс») був укладений договір факторингу №1 на підставі якого ТОВ «Він Фінанс» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 396227. Станом на час відступлення права вимоги заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 396227 становила 15\~680,00 гривень і складалася з: 400,00 грн. тіло кредиту, 2160,00 грн. заборгованість за відсотками та 9 520,00 гривень нараховані пеня та штрафи. Оскільки [PERSON] прострочив виконання грошового зобов`язання, то він, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, повинен сплатити товариству 3\~428,66 грн. інфляційних втрат і 1412,49 грн. 3% річних. За таких обставин ТОВ «Він Фінанс» просило суд стягнути з [PERSON] на свою користь 20\~7521,00 заборгованості за кредитним договором, яка складається з суми заборгованості 15\~680,00 грн., суми інфляційних втрат 3\~428,66, суми 3% річних 1\~412,49 коп. В судове засідання представник позивача не з`явився. Подав на адресу суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності. Позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказах з ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини встановлені судом. 01.11.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] був укладений договір № 396227 про надання фінансового кредиту. Згідно вказаного договору ТОВ «»Авентус Україна», на умовах строковості, зворотності та платності, зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 4000,00 гривень, а той повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Умовами договору визначено, що за користування кредитом сплачується фіксована процентна ставка у розмірі 0,01% на день; кредит надається на строк 30 днів (пункти 1.2.1 та 1.4 Договору). Пунктом 3.4 Договору визначено, у разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за договором та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1,8 %, клієнт зобов`язаний сплатити товариству проценти за користування кредитом у розмірі 1,8 % на день, починаючи з першого дня користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного у п.1.4 договору. Також п. 4.4 Договору визначено, що у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству пеню у розмірі 3% від суми кредиту за кожен день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення; строк нарахування пені не може перевищувати 90 календарних днів; на 4 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 гривень, на 30 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 гривень, на 90 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 гривень. Вказаний договір був укладений дистанційно та підписаний [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора А861562 (а.с.24). 01.11.2018 року ТОВ «Авентус Україна» перерахувало на поточний рахунок відповідача 4000,00 гривень. 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» був укладений договір факторингу №1 на підставі якого ТОВ «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 396227 від 01.11.2018 року. Згідно реєстру прав вимоги №13 від 18.02.2019 року до Договір факторингу №1 станом на час переходу права вимоги заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 396227 від 01.11.2018 року становила 6\~160,00 гривень і складалася з: 400,00 грн. тіло кредиту, 2160,00 грн. заборгованість за відсотками, пеня та штрафи розраховуються згідно умов договору. Згідно представленого розрахунку ТОВ «Авентус Україна» станом на 18.02.2019 рік заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 396227 становила 15\~680,00 гривень і складалася з: 4000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 2160,00 грн. заборгованість за відсотками, 400,00 грн. штрафи та 9120,00 гривень пеня, яка нарахована за період з 05.12.2018 року по 18.02.2019 рік. На виконання Протоколу №1706 загальних зборів учасників ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» від 25.07.2024 року був виданий наказ №55-к від 25.07.2024 року яким перейменовано з 25.07.2024 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «Він Фінанс». Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Статтею 11 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Як передбачено частиною першою\~статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою\~статті 1054 ЦК України\~визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України, норми якої в силу частини другої\~статті 1054 ЦК України\~поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Із положень пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~слідує, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До новогокредитора переходятьправа первісногокредитора узобов`язанні вобсязі іна умовах,що існувалина моментпереходу цихправ,якщо іншене встановленодоговором абозаконом (стаття 514 ЦК України). Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою\~статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Зобов`язання за кредитним договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Зібрані докази вказують на те, що 01 листопада 2018 року ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] уклали кредитний договір, згідно з яким товариство надало відповідачу кредит у розмірі 4\~000,00 грн., а той зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти. У подальшому на підставі договору факторингу №1 від 12.04.2018 року ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Він Фінанс» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором. Водночас на момент переходу цього права до позивач [PERSON] не повернув кредит і не сплатив проценти на користь банку. Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Він Фінанс», як нового кредитора, слід стягнути заборгованість, у тому числі 4000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту та 2160,00 грн. заборгованість за відсотками. Щодо стягнення заборгованості по штрафам, пені, 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне. Однією з основних засад цивільного законодавства, визначених у\~статті 3 ЦК України, є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6). За змістом\~статті 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи\~споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Преамбулою\~Закону №1023-ХІІ\~встановлено, що цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до\~статті 18 Закону №1023-ХІІ\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими,якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини та виборі контрагента, а також у вільному визначенні особою умов договору, в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою): вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. Умовами кредитного договору може бути встановлена плата позичальника за користування кредитними коштами (проценти), її розмірі порядок внесення боржником. При цьому правові та організаційні засади споживчого кредитування встановлюють право споживача на справедливі умови кредитного договору, відповідно до яких фінансовим установам забороняється встановлювати для споживачів непропорційно великі суми компенсації. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23 виснував, що під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що

Outcome: partial