Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

У липні 2025 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТ-ТАУН» (далі - ТОВ «КОМФОРТ-ТАУН»), звернулося до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 1 листопада 2023 року по 31 травня 2025 року у розмірі 5888,35 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн. та витати на правничу допомогу. Позов обґрунтовано тим, що 18 липня 2017 року між ТОВ «КОМФОРТ-ТАУН» та [PERSON] укладено Договір про стягнення заборгованості за компенсацію витрат у зв`язку використанням теплової енергії для опалення та гарячої води, предметом якого є обов`язок відповідача компенсувати позивачу витрати на виготовлення, постачання опалення та гарячої води у строки і на умовах, що передбачені договором. Відповідач користується комунальними послугами, однак не вносить платежі за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв`язку з цим у відповідача утворилася заборгованість за період з 1 листопада 2023 року по 31 травня 2025 року у розмірі 5888,53 грн. Ухвалою судді від 6 серпня 2025 року в справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 17 вересня 2025 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалася. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Суд установив, що ТОВ «КОМФОРТ-ТАУН» є організацією, що надає послуги по комплексному обслуговуванню об`єкту (КВЕД 81:10), що знаходиться за адресою: вул. Ділова, 1/2, м. Київ, Житловий комплекс «Tetris Hall». 18 липня 2017 року між ТОВ «КОМФОРТ-ТАУН» та [PERSON] укладено Договір про стягнення заборгованості за компенсацію витрат у зв`язку використанням теплової енергії для опалення та гарячої води. Відповідно до п. 1 Договору, визначено, що споживач зобов`язаний компенсувати виконавцю витрати на виготовлення, постачання опалення та гарячої води у строки і на умовах, що передбачені договором. Відповідно до п. 1 Договору, Споживач (Відповідач) зобов`язаний компенсувати Виконавцю (Позивачу) витрати на виготовлення, постачання опалення та гарячої води Споживачу у строки і на умовах, що передбачені договором. Пунктом 2 Договорів визначено, що суб`єктом користування послугами є: власник (наймач, орендар) житлового приміщення (квартири) та члени його сім`ї. Характеристика засобів обліку води і теплової енергії, (пункт 4 Договору), відображено у акті від 18.10.2016 (Акт додається). Умовами п. 5 Договору передбачено, що сума яка підлягає компенсації формується з планових витрат виконавця. У випадку зміни витрат виконавця на виготовлення, постачання опалення та гарячої води, компенсації підлягає нова сума, після її оприлюднення на інформаційному стенді в приміщенні виконавця, без внесення Сторонами змін до Договору. Розрахунок фактичної вартості на виробництво теплової та постачання теплової енергії та гарячої води у будинках та відповідні договори до цього розрахунку - надаються. Згідно з п. 6 Договору, розмір щомісячної плати за надані послуги згідно з нормативами (нормами) споживання на момент укладення цього договору становить - згідно показників будинкового засобу обліку та засобів обліку Споживача. На час дії Договору лічильник пломбується пломбою виконавця. Таким чином, відповідач була зобов`язана компенсувати витрати позивача з урахуванням власного споживання на підставі засобів обліку. Вимогами п. 7 Договору, передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. До 25 числа розрахункового місяця, споживач зобов`язаний передати показники лічильника виконавцю на підставі яких останній до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим надає споживачу рахунок для проведення споживачем компенсації (оплати) вартості спожитого тепла та гарячої води. Представник виконавця має право самостійно фіксувати показники лічильника та на підставі цих даних до 5 числа місяця, наступного за розрахунковим, надати споживачу рахунок для проведення останнім компенсації (оплати) вартості спожитого тепла та гарячої води. Згідно п. 8 Договору, оплата рахунку повинна бути проведена до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Компенсації споживачем підлягає вся сума виставлена виконавцем до сплати. Пунктом 10 Договору, встановлено, що плата за послуги вноситься на рахунок виконавця. Сума заборгованості відповідача по компенсації витрат позивача, що не надійшла на рахунок позивача, за період з 1 листопада 2023 року по 31 травня 2025 року за вказаним Договором становить 5888,53 грн. Таким чином, на даний час, відповідачем не сплачено суму боргу та допущено прострочення плати (компенсації), що є порушенням взятих відповідачем зобов`язань за Договором та прав позивача. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про сплату заборгованості у добровільному порядку, а наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не оспорюється. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТ-ТАУН» про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період часу з 1 листопада 2023 року по 31 травня 2025 року у розмірі 5888,53 грн., є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне. Питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу може бути вирішене шляхом ухвалення додаткового рішення в порядку, визначеному ст. 270 ЦПК України.

Outcome: approved