Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

22.08.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст капітал» (надалі Товариство) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за договором №1585943 від 30.04.2024 у розмірі 31535 грн, а також інфляційних втрат та 3 % річних. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 30.04.2024 між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір №1585943, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 5300 грн, строком на 360 днів та зобов`язувалася сплатити проценти за користування. На підставі договору факторингу №24122024 від 24.12.2024 Товариство набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором №1585943 від 30.04.2024. Взяті на себе зобов`язання [PERSON] за вказаними вище договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим Товариство наділено правом грошової вимоги до відповідачки. Заборгованість в загальному розміру становить 31535 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 5300 грн, заборгованість процентів за користування кредитом 16536 грн, 9699 грн за нарахованими позивачем процентами за 122 календарних дні. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання щодо надання кредиту, однак відповідачка не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за вищевказаним договором та судові витрати. Крім того просить, в порядку ст.265 ЦПК України, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних за ст.625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту його виконання на задоволену суму боргу. Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 25.08.2025 постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. \~ \~ \~ \~ Відповідачці копія позовної заяви з доданими документами надіслана позивачем 20.08.2025 листом. Відповідачці за зареєстрованим місцем проживання судом направлено копії ухвали про відкриття провадження,\~однак згідно з відміткою відділення Укрпошти від 11.09.2025 адресат відсутній за вказаною адресою, у зв`язку з чим конверт із вкладенням повернуто суду, але згідно з положеннями п.4 ч.8\~ст.128 ЦПК України, вважається врученим. У встановлений судом строк [PERSON] відзив на позов не подала. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке. Встановлено, що 30.04.2024 між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] в електронній формі укладено Договір №1585943 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний», відповідно до якого відповідачка отримала у безготівковій формі грошові кошти у розмірі 5300 грн, шляхом їх переказу на платіжну картку № [NUMBER] , строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,50% на день (стандартна процентна ставка, що застосовується в межах строку кредиту). Угодою також передбачено знижену процентну ставку за кредитом у розмірі 0,010% у день. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: 1) за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 33920 грн; 2) за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 31550,90 грн. Відповідачка зобов`язалася повернути кошти кредиту та сплатити проценти за користування ним. Даний договір підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором М506. Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка є додатком № 1 до вказаного кредитного договору та підписана відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором М506, доведено до відома [PERSON] дати, види та розмір платежів за кредитом, реальну річну процентну ставку, загальну вартість кредиту. Відповідачка також ознайомилась з інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором К555 Паспорт споживчого кредиту, зміст якого відповідає умовам укладеного кредитного договору. ТОВ «Слон Кредит» виконало свої зобов`язання за кредитним договором та надало для [PERSON] кредитні кошти в розмірі 5300 грн, що підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» Вих.№20250116-1157 від 16.01.2025, з якого вбачається, що останнє, маючи повноваження на підставі договору про організацію переказу грошових коштів №06062022-1 від 06.06.2022, перерахувало 30.04.2024 від ТОВ «Слон Кредит» кошти в сумі 5300 грн на платіжну картку клієнта, маска картки № [NUMBER] . Згідно з листом АТ КБ «ПриватБанк» від 15.09.2025, також встановлено, що на ім`я [PERSON] банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] , на яку 30.04.2024 було здійснено переказ коштів у сумі 5300 грн. 24 грудня 2024 року ТОВ «Слон кредит» на підставі Договору факторингу №24122024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» набуло право грошової вимоги до [PERSON] . Відповідно до витягу з Реєстру боржників до ТОВ «ФК «Фінтраст капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за договором №1585943 від 30.04.2024 загальна сума заборгованості склала 24286 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту - 5300 грн, заборгованості за процентами 16536 грн, заборгованість за пенею - 2650 грн. Рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Відповідно до п. 1.4 Договору №1585943 строк кредиту 360 днів. Станом на дату укладення Договору факторингу від 24.12.2024 №24122024, строк дії кредитного договору не закінчився. ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачкою, у період з 25.12.2024 по 25.04.2025 (122 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 9699 грн: 5300 грн *1,5%/ 100%= 79,5 грн *122 календарних дні = 9699 грн. Заборгованість відповідачки перед позивачем по кредитному договору №1585943 від 30.04.2024 не сплачена і складає 31535 грн, яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 5300 грн, суми заборгованості за процентами нарахованих процентів первісним кредитором - 16536 грн, суми заборгованості за процентами нарахованих ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за 122 календарних днів 9699 грн. Згідно з умовами вище наведеного договору відповідачка зобов`язався повернути кредити, сплатити проценти за користування ним та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором. Також відповідно до умов зазначеного договору факторингу Товариство за плату прийняло належні клієнтам права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах боржників, зокрема до відповідачки за вказаним кредитним договором. Перевіряючи правомірність позовних вимог законодавчим нормам, суд виходить з наступного. Згідно зі\~ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1\~ст.627 ЦК України). Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 7\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1\~ст.3 вказаного Закону\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до абзацу другого частини другої\~статті 639 ЦК України\~договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до\~ст.\~610\~ЦК\~України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою\~ст.612\~ЦК\~України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Позикодавець має\~право на\~одержання від\~позичальника процентів\~від суми\~позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За положеннями ч.2\~ст.1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1\~ст.1054 цього Кодексу). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1077\~ЦК\~України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.514\~ЦК\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання за вище вказаним кредитним договором та надав відповідачці кредитні кошти згідно умов договору. Однак відповідачка своїх зобов`язань за договором не виконала, кредитних коштів та процентів за користування ними не повернула. Зважаючи на оформлені у встановленому порядку кредитний договір та договір факторингу, позивач є належним стягувачем неповернутих кредитних коштів та процентів за їх використання з боржника. Відповідно до ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідачкою не надано суду належних та допустимих доказів на спростування заявлених позивачем вимог та наданих на їх підтвердження доказів, в тому числі і на підтвердження належного виконання нею зобов`язань за кредитним договором №1585943 від 30.04.2024 та на спростування розміру заборгованості за вказаним договором в сумі 31535 грн. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги слід задоволити та стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором №1585943 від 30.04.2024 в сумі 31535 грн, з яких: 5300 грн\~заборгованість за тілом кредиту; 16536 грн\~- заборгованість за процентами нарахованих первісним кредитором та 9699 грн - заборгованість за процентами нарахованих позивачем за 122 днів. Щодо вимоги позивача про зазначення в рішенні суду про нарахування інфляційних втрат і 3% річних до моменту повного виконання рішення суду, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.10\~ст. 265 ЦПК України\~суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Частиною 11 цієї статті визначено, що остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому\~розділом VII цього Кодексу. Із аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, вказана стаття є нормою процесуального права, яка не містить імперативного характеру, тобто у суду немає обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування відсотків або пені до моменту виконання судового рішення, така вимога може бути задоволена судом, тільки коли суд вважатиме за доцільне застосування такої норми права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі №910/14524/22 зазначено, що питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності. Суд також враховує наступні висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2024 року у справі № 911/952/22. Застосування частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України полягає у продовженні нарахування відсотків поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті позовних вимог. Вони застосовуються лише в тих випадках, коли суд, розглянувши спір по суті, ухвалив рішення про застосування відсотків. Тобто можливість нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог у рішенні суду). Якщо суд не застосував відсотки в рішенні, то не може бути і зазначено про їх нарахування до моменту виконання рішення. І навпаки - якщо суд їх застосує, то у рішенні може зазначатися про нарахування відсотків до моменту виконання рішення. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що нарахування відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України, частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення позову судом за результатом розгляду справи та які зазначені в мотивувальній частині рішення. За своєю природою відсотки, зазначені в частині десятій статті 238 ГПК України, частинах десятій, одинадцятій статті 265 ЦПК України, є заходами відповідальності, що застосовані судом за порушення боржником виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені норми не визначають якоїсь іншої чи особливої правової природи відсотків, про нарахування яких суд може зазначити у рішенні про стягнення до моменту його виконання. Стягнення процентів річних та суми інфляційних втрат визначено частиною другою статті 625 ЦК України, тобто не ґрунтується на тих самих нормах матеріального права, які є підставою для задоволення даного позову судом за результатом розгляду справи та не зазначені в мотивувальній частині рішення. При цьому, враховуючи Прикінцеві та перехідні положення ЦК України, якими визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця(позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За таких обставин, позовні вимоги до відповідачки в цій частині є необґрунтованими і безпідставними з наведених вище підстав та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.\~ Позивачем заявлено клопотання про відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено здійснення розподілу судових витрат на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Так, на підставі договору про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024, заявки №9914 на виконання доручення до Договору №10/12-2024 від 10.12.2024 та ордеру від 12.08.2025 на представництво інтересів Товариства у Полонському районному суді Хмельницької уповноважено адвоката Столітнього М.М. Адвокатом надано клієнту юридичні послуги загальна вартість яких становить 10000 грн та погоджена актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 9323 та рахунком на оплату №9914-12/08-2025 від 12.08.2025, що є невід`ємною частиною до договору про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024. Відтак, згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з\~відповідача на користь позивача слід стягнути вказаний розмір витрат\~на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial