Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

23 жовтня 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей та розірвання договору про сплату аліментів на дітей. В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що 15 листопада 2019 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова розірвано шлюб між [PERSON] (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач), який було зареєстровано Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 21.09.2012, актовий запис №623). Від шлюбу Позивач з Відповідачем мають малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання зазначеного вище шлюбу, малолітні діти почали проживати разом з матір`ю - [PERSON] , за фактичною адресою: [ADDRESS] , та, в свою чергу, Батько - [PERSON] , як і під час шлюбу, продовжив нести повну матеріальну та виховну участь Батька у догляді та утриманні своїх спільних дітей з Відповідачем. Поряд з цим, 04 вересня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір про сплату аліментів на дітей, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського місткого нотаріального округу Ємцем І.О. та зареєстрований в реєстрі за №5231. Так, орієнтовно за тиждень до збройного вторгнення РФ на територію України та початку повномасштабної війни, у лютому 2022 року [PERSON] добровільно з власної ініціативи передала Позивачу - [PERSON] їх спільних двох синів - [PERSON] та [PERSON] на спільне проживання разом з Батьком, на його виховання та повне матеріальне забезпечення останнім, повідомивши, що їй треба пройти лікування з відновлення здоров`я та вона не може з ними впоратися без няні. Датою звернення Відповідача до Позивача з вимогою забрати дітей є 25.01.2022, що підтверджується скріншотом з листування в мобільному додатку. Іншими словами, [PERSON] повернув собі дітей, та з цього періоду Позивач безпосередньо, особисто, самостійно та всебічно почав займатися їх вихованням, доглядом, навчанням, розвитком, лікуванням, відпочинком, повністю матеріально забезпечуючи всім необхідним для дітей їхнього віку. Зазначає, що після повернення Батька із Чорногорії в січні 2023 року, разом з останнім повернувся до України в м. Харків його старший син - [PERSON] , який продовжив проживати разом з Позивачем в м. Харків. У зв`язку з тим, що Батькові необхідно було повернутися до Чорногорії за молодшим сином - [PERSON] , з кінця березня 2023 року старший син - [PERSON] , за домовленістю Батьків (до повернення Позивача в Україну), залишився ночувати у Відповідача, бо остання є його рідною матір`ю, який згодом залишися мешкати разом з матір`ю. 09 вересня 2023 року о 06.56 год. ранку на електронну адресу Позивача надійшов лист від Відповідача з назвою теми листа «[PERSON] взяти погуляти» із запитанням від матері коли саме [PERSON] прокидається та з намірами приїхати вранці за [PERSON] для того, щоб погуляти з сином. У відповідь на цей лист, Позивач повідомив Відповідача, що молодша дитина вже прокинулася, та, в свою чергу, мати відповіла, що їде за дитиною, та попросила Батька зібрати його разом з речами для ночівлі у неї, та під видом ночівлі у Відповідача, [PERSON] більше не повернула молодшого сина - [PERSON] до будинку, де проживала дитина разом з батьком, відірвавши його зі звичного оточення, ритму життя та прилаштованого для дитини побуту. Надалі, почали відбуватися інші дії зі сторони Відповідача, які, на думку Позивача, гостро почали негативно відображатися на здоров`ї, психіці та поведінки малолітніх дітей, що, як наслідок, почало впливати на їх навчання та звичний ритм [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з чим позивач просить суд визначити місце проживання малолітніх дітей з Батьком - [PERSON] ; розірвати Договір про сплату аліментів на дітей, що укладений 04.09.2020 між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Харківського місткого нотаріального округу Ємцем І.О. та зареєстрований в реєстрі за №5231. Ухвалою суду від 31 жовтня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою суду від 04 липня 2024 року клопотання представника позивача про долучення доказів - задоволено. Долучено до матеріалів справи, подані представниками позивача 07.11.2023, 27.11.2023, 18.12.2023 та 18.12.2023, докази. Ухвалою суду від 01 серпня 2024 року клопотання представника позивача про вилучення та заміну третьої особи з числа учасників - залишено без задоволення. Ухвалою суду від 30 квітня 2025 року заяву представника позивача про залучення третьої особи - задоволено. Залучено до участі у справі в якості третьої особи - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. У підготовче засідання позивач не з`явився, представником позивача подано до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, за наявними матеріалами справи. У підготовче засідання відповідач не з`явився, представником відповідача подано клопотання про розгляд справи за її відсутності та за відсутності відповідача. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у підготовче засідання не з`явився, надав висновок та просив розглянути справу за його відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у підготовче засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому засіданні. Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 15 листопада 2019 року рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова розірвано шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , який було зареєстровано Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №623. 04 вересня 2020 року між [PERSON] - Батьком та [PERSON] - Матір`ю, укладено Договір про сплату аліментів на дітей, посвідчений приватним нотаріусом Харківського місткого нотаріального округу Ємцем І.О. та зареєстрований в реєстрі за №5231 (далі- Договір), відповідно до якого, за домовленістю Батьків цей Договір встановлює обов`язок Батька сплачувати на утримання дітей аліменти у розмірі 20 000,00 грн. на двох дітей щомісячно до 03.11.2020 включно, та після 03.11.2020 Батько зобов`язується сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 15 000,00 грн. щомісячно (п.1.1. та п.1.2. Договору). Крім того, зазначеним Договором передбачена домовленість Сторін щодо: - оплати Батьком проведення ремонтних робіт у квартирі за вказаною адресою, де мешкають діти разом з матір`ю, у розмірі 60 000,00 (шістдесят тисяч) грн. (п.1.3. Договору); - оплати Батьком оздоблення дитячої кімнати (п.1.4. Договору); - зобов`язання Батька забезпечити двох дітей медичним обслуговуванням в повному обсязі (п.1.7. Договору); - зобов`язання Батька оплатити потреби дітей у розмірі 54 000,00 (п`ятдесят чотири тисяч) грн., шляхом оплати потреб не більше 1/3 (однієї третини) на місяць до повного виконання зобов`язання (зокрема, покупка необхідних речей або сплата відповідного рахунку) (п.1.8. Договору). Відповідно до п.3.1. Договору останній набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до досягнення дітьми повноліття, та згідно п.6.1. Договору Батьками нотаріально закріплена домовленість, що діти будуть проживати з матір`ю. З матеріалів справи вбачається, що позивач працевлаштований у наступних роботодавців: -ТОВ «ХАР - ЛІФТ» (код ЄДРПОУ 38992534) на посаді директора; -ТОВ «ЕНЕРГІЯ - 95» (код ЄДРПОУ 24186185) на посаді заступника директора з питань спільної діяльності за сумісництвом; -ТОВ «ІНВЕСТОР - АТІКА» (код ЄДРПОУ 31061545) на посаді фінансового директора за сумісництвом; -ТОВ «АКТИВ ГАЗ РЕСУРС» (код ЄДРПОУ 40223912) на посаді заступника директора за сумісництвом; -ТОВ «ГАЗОЛІНУМ» (код ЄДРПОУ 40199340) на посаді директора; -ТОВ «ДЕНКО ІНВЕСТ» (код ЄДРПОУ 42589918) на посаді заступника директора з фінансових питань. Судом також встановлено, що позивач має стабільний дохід, що підтверджується Довідками про доходи від 04.10.23 №5/78; від 04.10.23 №2/18; від 05.10.23 №0510/1; за період з 16.05.23 по 30.09.2023; від 04.10.23 №5/15; від 05.10.23 №05/10-1; Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 05.10.2023 за період: з 1 кварталу 2023 по 3 квартал 2023 року та за період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2022 року. Позивач має у приватній власності житловий будинок загальною площею 375,4 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0861 га для обслуговування цього жилого будинку та господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 06.10.2023. Вирішуючи спір про визначення місця проживання малолітніх дітей, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, яка кореспондує з положеннями ч. 1 ст. ст. 81 ЦПК України, якою встановлений обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 4 ст.29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, згідно вимог закону вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітніх дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання Виходячи з роз`яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини (далі- Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 9 цієї Конвенції зазначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (стаття 12 Конвенції). Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Законом України від 3 серпня 2006 року «Про ратифікацію Європейської конвенції про здійснення прав дітей» та яка також є частиною національного законодавства України, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Отже, закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та захищати права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. А тому, покладаючи в основу судового рішення згоду дитини на проживання з одним з батьків, суд повинен проаналізувати, чи не порушує така згода положень Конвенції, та навести у судовому рішенні мотиви, з яких він дійшов висновку про необхідність узяти за основу саме думку дитини та надати їй перевагу по відношенню до інших доказів (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від «12» липня 2017 року №6-564цс17). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В своєму рішенні у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку (Постанова Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №404/3499/17). Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З наданого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради Висновку №284 від 02.07.2024 вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] із батьком, [PERSON] . Як вже було зазначено, позивач [PERSON] офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, має у власності нерухоме майно. Враховуючи викладене, проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази, а також думку обох батьків, суд доходить висновку, що визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] із батьком, [PERSON] , повністю відповідає інтересам дітей, а тому вказана позовна вимога підлягає задоволенню. З приводу позовної вимоги про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на дітей від 04.09.2020 суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ч.1 ст. 189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Відповідно до статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від «15»травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідно до п. 6.1. Договору, Батьки домовилися, що діти будуть проживати з Матір`ю. Мати зобов`язується розпоряджатися аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дітей (п. 6.2. Договору). Згідно з вимогами ч. 1-2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання припиняються з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його змін. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Таким чином, враховуючи, що позовна вимога про визначення місця проживання дітей з позивачем задоволена судом, позовна вимога про розірвання договору між батьками про сплату аліментів на дітей від 04.09.2020 також підлягає задоволенню, у зв`язку із істотною зміною обставин. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами, суд приймає до уваги клопотання позивача, яким просить залишити судові витрати за ним.

Outcome: approved