Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 01.06.2024 внаслідок вчинення самогубства помер батько позивача - [PERSON] , [INFO] . Після його смерті залишилось нерухоме спадкове майно - квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] та інше майно, що знаходиться безпосередньо у квартирі та інших місцях. Після поховання батька позивач дізнався, що в його квартирі оселився та вільно розпоряджається майном відповідач [PERSON] , мотивуючи це тим, що померлий склав на нього заповіт. Заповіт було складено 12.03.2021 року та посвідчено приватним нотаріусом Петрушенком В.О. та зареєстровано в реєстрі за № 72. Позивач вважає, що цей заповіт повинен бути визнаний недійсним за наступних обставин. Батько позивача неодноразово повідомляв їхній родині про те, що він склав новий заповіт, яким все своє наявне майно залишив своєму онукові [PERSON] , якого він дуже любив. Окрім того, у померлого було майно у вигляді значної суми готівкових грошових коштів, які він також хотів передати своєму онукові синові позивача. Зазначені кошти померлий демонстрував своєму кумові [PERSON] , сума складала 5000 доларів. США. Після смерті батька позивачу невідомо, що сталося з цими коштами та як розпорядився цими неналежними йому коштами Відповідач. В той же час, приблизно з весни 2021 року та періодично - до своєї смерті батько позивача став себе поводити себе доволі агресивно - несподівано почав в розмовах активно підтримувати дії російської федерації, звинувачувати позивача та його сина у тому, що вони націоналісти, хоча раніше у всіх політичних бесідах він займав нейтральні погляди. На думку позивача, така різка зміна поведінки батька сталася внаслідок того, що у нього стався психічний розлад, і, як наслідок - він почав поводити себе як людина з психічним розладом здоров`я, не міг усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними, здійснював дії та поступки, які нормальна, психічно здорова людина просто не може здійснювати. На користь того факту, що батько, складаючи заповіт, не міг усвідомлювати значення своїх дій, свідчить той факт, що він подарував квартиру чужій людині. Зважаючи на різку переміну поведінки батька, а також обставини його смерті, вважає, що він не усвідомлював значення своїх дій, цей правочин не відповідав його волі, а тому повинен бути визнаний недійсним. \~ \~ Процесуальні дії у справі. 09.01.2025 позовна заява надійшла до суду (відправлена позивачем засобами поштового зв`язку 08.01.2025). До позову додано: клопотання про виклик свідків, заява про забезпечення доказів та заява про забезпечення позову. 13.01.2025 суддею постановлена ухвала про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. 14.01.2025\~позовна заява\~прийнята суддею\~до розгляду,\~провадження у справі відкрито, почато підготовче провадження. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 27.01.2025 судом, на виконання ухвали, отримано повідомлення КП "ДБКЛПД" ДОР". 30.01.2025 судом, на виконання ухвали, отримано повідомлення КНП "Криворізька міська лікарня №17" КМР". 03.02.2025 судом, на виконання ухвали, отримана належним чином завірена копія спадкової справи №9/2024, відкритої приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциною Н.В. 18.06.2024 підготовче провадження закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті. Задоволено клопотання позивача про виклик свідків. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Приватний нотаріус Криворізького\~районного нотаріального\~округу Дніпропетровської\~області Петрушенко В.О. направив на адресу суду лист, в якому просить розглянути справу без його участі. Крім того, зазначає, що посвідчення заповіту гр. [PERSON] , [INFO] , відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства України. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлений в установленому порядку, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, але про причини неявки не повідомив, правом надання відзиву не скористався, ніяких клопотань від нього не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України. В судовому засіданні: Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Чапала Ю.О. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з підстав, викладених у позові. Свідок [PERSON] суду показала, що з померлим [PERSON] вони проживали у одному будинку 54 роки. Він був нормальною адекватною людиною, а потім у нього почалися недорозуміння. [PERSON] (його син) приходив до нього досить часто. Онуки також навіщали, але він відмовлявся з ними спілкуватися. Одного разу померлий зробив своїми руками біля будинку лавки, зробив клумби, посадив квіти, але сусідам це не сподобалося і вони вночі все зруйнували. Це його дуже обурило. Відповідач [PERSON] проживає у них в домі не так давно. Сусіди практично нічого про нього не знають, але чомусь вони з померлим почали активно спілкуватися. Вона бувала в квартирі [PERSON] , передавала йому звістку, щоб він забрав гуманітарну допомогу. Його квартира була облаштована меблями, малася побутова техніка. У квартирі завжди було чисто. Проживав він один. Відповідача останній раз бачила пару тижнів тому. Він перестав з ними навіть вітатися, коли дізнався, що вони стали на бік позивача. Знає, що відповідач поховав дідуся [PERSON] у [PERSON] , хоча у них там ніяких родичів немає. Ритуалу поховання біля будинку не було. Її чоловік трохи спілкувався з відповідачем, але він ніколи нічого про позивача не казав. Відповідач наразі працює на комбінаті ПівдГЗК чи ПівнГЗК. Свідок [PERSON] суду показав, що померлий [PERSON] - його кум, хрестив його сина 50 років назад. Він був дуже гарною людиною, але з важким характером. Ніколи не вживав спиртне. Зауваження йому зробити було неможливо, одразу стаєш ворогом. У 2020 році у нього помер кращий друг - [PERSON] і у нього на цьому підґрунті почалися суїцидальні нахили, які він висловлював постійно. Чому він ображався на рідних дітей, свідок не розуміє. Зазначив, що нещодавно знайшов дивний лист, що написав [PERSON] . Він знайшов його у книжці, яку давав йому читати (зачитав лист від 23.06.2020 року). Почерк померлого, він точно знає. Він дуже погано чув. І під час ковіду пішов до бібліотеки, де підняв скандал. Він нахамив працівниці бібліотеки, а та поскаржилася [PERSON] . Саша вирішив поговорити з батьком, але той його вигнав і з тих пір казав, що в нього більше немає сина. Толя перестав признавати всіх родичів, в тому числі і рідну сестру. Крім того, у нього були дуже погані стосунки з сусідками, які любили вживати спиртне і зламали йому клумбу та лавки, зроблені своїми руками. Відповідача про справі він не знає. Знає тільки, що колись він допоміг [PERSON] болгаркою спиляти трубу на велосипеді. З тих пір він чомусь став йому ліпшим другом. Підтвердив також, що років зо три назад, [PERSON] 5000 дол. США йому показав і попросив забрати собі на схов. Свідок відмовився, оскільки у нього в домі живуть наркомани. У квартирі у померлого завжди було чисто, кожного дня він прибирав. А коли він в останні дні перед смертю покалічив ногу, то казав, що сусід допомагає. У сина завжди були ключі від квартири, там речі його були, там народився онук. Його особисті висновки - через тяжку роботу у них була ушкоджена нервова система, потрібний постійний прийом ліків. Свідок лікувався, а [PERSON] - відмовлявся. Він все тримав у собі, тому мабуть і призвело це до самогубства. Відповідач - хитрий чоловік. Хотів поховати [PERSON] сам і тихо. Він вже знав, де гроші лежать. Але на поховання навіть не покликав, хоча обіцяв. Свідок за три дні до смерті бачив померлого останній раз. А далі йому подзвонив [PERSON] і сказав, що батька немає. З відповідачем він на цю тему не спілкувався, бо досі перебуває у шоці після смерті кума. Фактичні обставини, встановлені судом. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] /а.с.5,6/. Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, у вигляді квартири, яка знаходиться у [ADDRESS] . 14 червня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциної Н.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. На підставі заяви позивача, 14.06.2025 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциною Н.В. заведено спадкову справу №9/2024, встановлена наявність скасованого заповіту №44964427, посвідченого 25.06.2008, та чинного заповіту №67336317, посвідченого 12.03.2021. 02 жовтня 2024 року до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциної Н.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , звернувся [PERSON] , надавши складений на його ім`я заповіт, посвідчений 12.03.2021 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Петрушенком В.О. за реєстровим №72. Приватним нотаріусом Рукавіциною Н.В. також встановлено, що позивач [PERSON] є непрацездатним за віком сином померлого [PERSON] . і має право на обов`язкову частку у спадщині . Відповідно до листа №582 від 27.01.2025, [PERSON] , [INFO] , за медичною допомогою до КП "ДБКЛПД" ДОР" не звертався. Відповідно до листа №87 від 30.01.2025, [PERSON] , [INFO] , в період з 2018 по 01 червня 2024 року за медичною допомогою до приймального відділення лікарні не звертався, однак звертався до консультативно-діагностичного центру 05.10.2022р. та 15.02.2023р. до лікаря уролога (лист №87 від 30.01.2025). Встановлено також, що 23 червня 2020 року [PERSON] написав лист, який за своєю назвою є передсмертним посиланням позивачу [PERSON] . Копія листа долучена до матеріалів справи. Зміст спірних правовідносин. Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають спадкові правовідносини. Норми права, які застосовує суд, та висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині першій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Необхідно враховувати, що як заінтересовані особи, повноважні пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке саме положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України. Отже, заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Відповідно до змісту наведених норм дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За правилами частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). * * * Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на статтю 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним в справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Висновок суду. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем [PERSON] належними та допустимими доказами не доведено, що спадкодавець [PERSON] на час підписання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, його волевиявлення не було вільним та не відповідало його волі. Жодних медичних документів по стан здоров`я [PERSON] , зокрема проблем з психікою, стороною позивача не надано та судом, на стадії витребування доказів - не виявлено. Клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи стороною позивача заявлено не було. Покази допитаних в судовому засіданні свідків навпаки свідчать про те, що [PERSON] був нормальною адекватною людиною, але мав важкий характер, проблем з психічним здоров`ям не мав. Так, свідок [PERSON] підтвердив наявність у померлого суїцидальних настроїв, однак жодним чином не підтвердив того, що складаючи заповіт від 12.03.2021, [PERSON] перебував у такому стані, коли не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, або що він складав заповіт під дією тиску з боку інших осіб. При цьому, лист [PERSON] , який за своєю назвою є передсмертним посиланням позивачу [PERSON] , та написаний 23 червня 2020 року, на думку суду, за своїм змістом не свідчить про наявність у померлого психічного розладу. Крім того, суд, звертає увагу, що даний лист написаний за 9 місяців до моменту складання оскаржуваного заповіту та за чотири роки до його смерті. Доводи позивача\~спростовуються також\~запереченнями приватного\~нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Петрушенко В.О., який зазначає, що посвідчення заповіту гр. [PERSON] , [INFO] , відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства України. Отже, судом встановлено, що оспорюваний заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, оскільки він підписаний особисто спадкодавцем, у ньому зазначено місце його складення, дату й місце його посвідчення уповноваженою на те особою, яка перевірила дієздатність заповідача і з`ясувала його дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок його смерті. Таким чином, судом не встановлено підстав для визнання заповіту недійсним. При цьому, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову у повному обсязі. Розподіл судових витрат. Згідно з ч.1 ст.141\~ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовляється, то судові витрати, понесені позивачем по справі, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed