Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем з 1993 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей. Підставою для розірвання шлюбу є те, що тривалий час між сторонами були непорозуміння та суперечки, спільне проживання стало неможливим, що призвело до фактичного розірвання шлюбних стосунків. Відносини між ними зіпсовані, існують великі розбіжності в інтересах, в поглядах на життя, внаслідок чого спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливими. Інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу, відсутні. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Ріпкинський районний суд Чернігівської області ухвалою від 02.09.2025 відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначив судове засідання на 22.09.2025. 22.09.2025 розгляд справи відкладено до 28.10.2025 у зв`язку з неповідомленням відповідача про день, час та місце розгляду справи та повторно викликати відповідача через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. У судове засідання позивач не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від позивача надійшла заява про розгляд справи за йогог відсутності, проти заочного розгляду не заперечує. Від відповідача до суду надійшла заява про визнання позову, в якій вона також просить проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 23.10.1993 Виконавчим комітетом Даницької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, актовий запис № 4. Позивач вказує, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. Відповідач позовні вимоги визнала. ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін Згідно зі статтею 7\~Сімейного Кодексу\~України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог статті 55\~Сімейного Кодексу\~України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частиною 1 статті 24\~Сімейного Кодексу\~України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частинами 3, 4 статті 56\~Сімейного Кодексу\~України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 112\~Сімейного Кодексу\~України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що шлюб на підставі статті 112\~Сімейного Кодексу\~України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення у даній справі. Згідно з частиною 3 статті 115\~Сімейного кодексу\~України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. V. Розподіл судових витрат Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України визначено, що у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір. Відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене,

Outcome: approved