Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

[PERSON] , правонаступникомякої є [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що є інвалідом 2-ї групи загального захворювання, хворіє на цукровий діабет, гіпертонічну хворобу та є людиною похилого віку, яка потребує догляду. Проживає одна та в силу свого віку та хвороби нездатна виконувати звичну хатню роботу, готувати їсти, прати, прибирати. У власності [PERSON] перебувала квартира [ADDRESS] . На початку серпня 2020 року відповідач, який є її рідним братом, переконав її, що він може здійснювати за нею догляд. [PERSON] приносив продукти харчування, купував ліки, допомагав по господарству. [PERSON] переконав позивачку в тому, що він це буде здійснювати постійно, але вона повинна йому за цей догляд передати у власність квартиру. Поскільки в силу віку, фізичних можливостей потребувала догляду, тому за такий догляд була готова передати у власність квартиру. 27 серпня 2020 р. брат прийшов у квартиру з приватним нотаріусом Цвіляк А.О. та повідомив, що мають укласти договір. Позивачка погодилась, будучи переконаною в тому, що за те, що передасть квартиру відповідач буде здійснювати догляд до самої смерті, а тому під його впливом підписала цей договір. Після підписання договору відповідач майже не з`являвся, в квартирі, ніхто не прибирає, не готує їжу, не пере. Позивачка закрита в стінах квартири. Час від часу до неї заходять племінниці, які допомагають по господарству, приносять продукти та доглядають її. Внаслідок укладення договору дарування позивачка позбавлена єдиного житла, квартиру можуть відчужити в будь-який час і вона може опинитись на вулиці. Сама ходити не може від ускладнень цукрового діабету та в зв`язку з похилим віком. Вважає, що відповідач використав її тяжкий фізичний стан внаслідок віку та тяжких захворювань, що позивачка потребувала та потребує догляду і змушена була вчинити правочин під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах. Просить визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 27.08.2020 р. укладений між [PERSON] та [PERSON] та засвідчений приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Цвіляк А.О. Рух справи. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02.02.2021 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29.03.2021 р. витребувано в приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Цвіляк А.О. матеріали до договору дарування квартири [ADDRESS] , який укладений 27.08.2020 р. між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 01.07.2021 р. зупинено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним, до з`ясування кола спадкоємців [PERSON] , померлої [INFO] , та вирішення питання про їх залучення до участі у справі. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 26.01.2023 р. відновлено провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. Витребувано в приватного нотаріуса Бомк Н.А. копію спадкової справи після смерті[PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.06.2023 р. залучено [PERSON] як правонаступника [PERSON] до участі в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.10.2023 р. залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Хмельницької області Цвіляк А.О. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22.01.2024 р. закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В суді представник позивача адвокат Мішалова М.І., позивач [PERSON] позов підтримали, просять задовольнити. В суді представник відповідача адвокат Громик І.М. позов не визнав, заперечив проти його задоволення, мотивує тим, що позивачем не доведено, що договір укладений під впливом тяжкої для неї обставини і вкрай невигідних умовах, оскільки [PERSON] за життя отримувала належний догляд від соціального працівника, племінниць та брата, доводи позивача стосуються претензій щодо догляду який здійснював за нею відповідач і не пов`язаний з мотивами укладення договору дарування. [PERSON] розуміла та усвідомлювала умови договору, мала намір укласти договір довічного утримання із племіницею, тому розуміла різницю наслідки таких договорів. Договір дарування є безоплатний і не покладає на обдарованого обов`язків у невиконанні, яких [PERSON] звинувачує відповідача. Заслухавши сторони, свідків, суд встановив наступне. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 27 серпня 2020 р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування квартири [ADDRESS] . За умовами договору дарувальник передав (подарував) у власність обдарованого безоплатно квартиру за номером [ADDRESS] . Сторони досягли домовленості про встановлення сертвітуту, який полягає в особистому праві Дарувальника безоплатно та безстроково користуватися дарунком відповдіно до його цільового призначення. Встановлений сертвітут відчуженню не підлягає, не позбавляє Обдарованого, щодо якого він встановлений, права володіння,користування та розпорядження дарунком. Сервітут зберігає чинністьу разі переходу до інших осіб права власності на дарунок, щодо якого він встановлений. Встановлений за цим договором сервітут припиняється у разі: - поєднання осіб, в інтересах яких встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; - відмови осіб, в інтересах яких встановлений сервітут, від сервітуту; смерті осіб, на користь яких за цим договором було встановлено особистий сервітут. Встановлений за цим договором сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу Обдарованого за наявності обставин, які мають істотне значення, а також в інших випадках, встановлених (п.6 договору). Сторони договору підтвердили, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Дарувальник стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального. Зміст ст.ст. 182, 229-235, 334, 717, 722, 727, 728 ЦК України роз`яснено (п.11 договору). Право власності Обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Обдарований свідчить, що він дарунок приймає. Прийняттям дарунку вважатиметься одержання оригінального примірника цьогодоговору після його нотаріального посвідчення (п.12 договору). Цей договір містить весь обсяг домовленостей між сторонами щодо предмету цього договору (п.14 договору). Право власності [PERSON] за цим договором зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 37922347. Позивач вважає, що спірний договір укладений під впливом тяжкої для неї обставини, тому вважає недійсним. Норми права, застосовані судом, мотиви суду. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Згідно з статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Тлумачення частини першої статті 233 ЦК України дає підстави для висновку, що умовами визнання правочину недійсним є: а) наявність тяжкої обставини, що «змусила» особу вчинити правочин; б) те, що цей правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах. Для визнання правочину недійсним на підставі частини першої статті 233 ЦК України необхідна сукупність вказаних умов. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року в справі № 760/9707/17 (провадження № 61-46162св18), зазначено, що «частиною першою статті 233 ЦК України визначено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах». Оцінюючі зібрані у справі докази суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорюваний договір дарування укладений під впливом тяжкої для нього обставини, на вкрай невигідних для неї умовах. За договором дарування обдарований безвідплатно набуває у власність майно і цим правочином не встановлюється обов`язок обдарованого вчинити або не вчиняти на користь дарувальника або іншої особи будь-яку дію, оскільки цей правочин не є оплатним. Під час укладення оспорюваного договору дарування позивачу роз`яснено нотаріусом права та обов`язки сторін і вона розуміла значення своїх дій. Згідно інформації Територіального центру соціального обслуговування «Турбота» № 01-12/343 від 17.05.2021 р. [PERSON] , [INFO] , проживаюча за адресою: [ADDRESS] перебувала на соціальному обслуговуванні з 1995 року, зокрема в Кам`янець-Подільському ТЦСО (НСП) «Турбота» з 2016 року згідно укладених договорів. Останній чинний договір з [PERSON] укладено 01.07.2020 р. строком дії до 01.07.2022 р. В судовому засданні свідок [PERSON] суду показала, що працює соціальним працівником ТЦСО «Турбота» і надавала соціальні послуги [PERSON] з 1996 р. Згідно договору про соціальне обслуговування [PERSON] надавались послуги: придбання та доставка продуктів харчування, оплата комунальних послуг, косметичне прибирання, розчісування, заміна білизни, допомога у приготуванні їжі. Кількість відвідувань 2 рази на тиждень. Не раз бачила в квартирі [PERSON] її племінниць, які допомагали прибирати, приносилїжу, прихоив брат. На брата [PERSON] не жалілась, на племінниць жалілась. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає по сусідству з [PERSON] . [PERSON] в силу віку та стану здоров`я потребувала сторонньої допомоги. Племінниці допомагали [PERSON] приносили їжу, прибирали в квартирі. Бачила брата в квартирі [PERSON] , він приносив їжу. Пізніше між племінницями та братом виник конфлікт. В судовому засіданні [PERSON] суду показала, що доглядала разом з сестрою, [PERSON] за тіткою [PERSON] багато років. Тітка з 2019 року після падіння перестала ходити. Вона двічі на день приносила їжу, кожен понеділок прибирала в квартирі. Тітка пообіцяла укласти на неї договір довічного утримання, але потім відмовилась і уклала цей договір дарування. Вважає, що брат її примусив до укладення цього договору. Після укладення договору стан тітки погіршився, відповідач раз на день приносив їжу, не дбав про неї належним чином, зачинив її в квартирі, не допускав її та сестру, в квартирі була в антисанітарному стані. Тітка попросила про допомогу і вона забрала її до себе. Свідок [PERSON] суду показала, що проживає по сусідству племінниць. Племінниці в січні забрали тітку до себе, [PERSON] розповідала, що брат не дивився за нею. З відтвореного в судовому засіданні відеозапису вбачається, що [PERSON] розповідала про те, що [PERSON] не здійснював догляд, за нею належний догляд та не піклувався про неї. Суд також враховує, що [PERSON] була обізнана з наслідками укладення договору довічного утримання, оскільки висловлювала намір на його укладення. Висновки суду. Таким чином, обравши способом захисту своїх прав визнання договору дарування недійсним, позивач в силу положень ЦПК України щодо змагальності сторін зобов`язана була довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Однак позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. За договором дарування обдаровуваний безвідплатно набуває у власність майно і цим правочином не встановлюється обов`язок обдаровуваного вчинити або не вчиняти на користь дарувальника або іншої особи будь-яку дію, а отже, правильним цей правочин не може вчинятися на вкрай невигідних умовах з огляду на те, що цей правочин не є оплатним. Наданні позивачем докази, фактично стосуються неналежного виконання відповідачем домовленостей з [PERSON] щодо здійснення догляду, який не стосується предмету договору, який між ними був укладений. Враховуючи наведене в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed