Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві вказано, що позивач, [PERSON] , та відповідач, [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . З 2020 року позивач та відповідач перестали проживати як сім`я. Син на даний час проживає разом із позивачем та знаходиться на повному її утриманні. З того часу відповідач не бачив сина ні разу і зустрітися з ним бажання не виявляє. Відповідач взагалі не цікавиться його моральним та матеріальним становищем. Відповідач своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Він зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров`я сина, не дбає про його інтереси та взагалі не цікавиться його життям. Не отримуючи матеріальної допомоги на утримання їх сина позивач звернулася до суду із заявою про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина. 10.02.2024 видано судовий наказ про стягнення аліментів з [PERSON] , на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.02.2023 року до досягнення дитиною повноліття. Даний судовий наказ подано до Оржицького відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції. Де було відкрито виконавче провадження на виконання судового наказу №543/117/23 виданого 10.02.2023 року Оржицьким районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , та згідно отриманої інформації про стягнення аліментів - аліменти не сплачуються та станом на 01.03.2025 рік заборгованість становить 80883,00 грн. Це ще раз стверджує, що батько [PERSON] - [PERSON] умисно не виконує своїх батьківських зобов`язань. На підставі викладеного позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 09.06.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 07.08.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 год. 00 хв. 18.09.2025. Протокольною ухвалою суду від 18.09.2025, з метою повторного виклику відповідача, розгляд справи відкладено на 13 год. 30 хв. 20.10.2025. В судовому засіданні 20.10.2025 позивач [PERSON] та її представник Лисенко А.Ф. позов підтримали у повному обсязі. У своїх поясненнях представник посилався на обставини, що викладені у позовній заяві, просив суд задовольнити позов. Позивач [PERSON] надала додаткові пояснення про те, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, взагалі не цікавиться життям свого сина [PERSON] , не піклується про нього, фінансової допомоги не надає. Син [PERSON] також не виявляє до свого батька якихось теплих почуттів. Навпаки, нагадування про батька створює психологічний дискомфорт дитині, спричиняє тривожність, роздратування, зумовлене тим, що батько не дотримався жодної обіцянки, які декілька разів давав [PERSON] щодо придбання деяких товарів. Під час одного спілкування по телефону з колишньою дружиною [PERSON] . [PERSON] взагалі висловився, для чого [PERSON] народила від нього сина [PERSON] . Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву щодо позову не подав. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник третьої особи [PERSON] додатково пояснила, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого сина [PERSON] . Нікіта не виявляє бажання спілкуватися зі своїм батьком. Більше того, [PERSON] сприймає і називає своїм батьком іншу особу, з яким на даний час проживає [PERSON] . Тому представник третьої особи вважає, що у ситуації, що склалася, позбавлення батьківських прав [PERSON] є якраз тим крайнім заходом, який слід застосувати до [PERSON] , що сприятиме забезпеченню найкращих інтересів малолітнього [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Мати дитини [PERSON] (а.с.7,12). Відповідно до довідки-характеристики, виданої виконавчим комітетом Оржицької селищної ради, [PERSON] проживає на території Селецького старостату без реєстрації з 05.04.2022 року. З 01.02.2023 року перебуває у шлюбі з [PERSON] [INFO] . Виховують разом трьох дітей дружини: [PERSON] [INFO] - навчається; [PERSON] [INFO] - навчається; [PERSON] [INFO] - навчається; та спільну дитину [PERSON] - [INFO] [PERSON] за час проживання на території старостату зарекомендувала себе з позитивної сторони. Багато часу приділяє дітям. Діти виховані, охайні, ставляться з повагою до дорослих. У вживанні спиртних напоїв не помічена. В громадських місцях веде себе достойно (а.с.8). [PERSON] , [INFO] , має статус дитини з багатодітної сім`ї та дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій та збройних конфліктів (а.с.15-16). Відповідно довідки №05-13/91 від 08.04.2025 учень 1-Б класу, [PERSON] , регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута. Батько шкільним життям учня не цікавився ніколи (а.с.17). Згідно акту проживання від 04.04.2025 комісія встановила, що за адресою: [ADDRESS] , дійсно проживає [PERSON] разом з чоловіком і дітьми. [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 18). Судовим наказом від 10.02.2023 у справі №543/117/23 стягнуто аліменти з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.02.2023 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.19). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, станом на 01.03.2025 рік, [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] у розмірі 80883,00 грн (а.с.21). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав затвердженого рішенням виконавчого комітету Оржицької селищної ради №3 від 21.07.2025 року комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Оржицької селищної ради вважає за доцільне та можливе позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] (а.с.76-78). В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання про те, що знає [PERSON] з березня 2022 року, з часу коли та переїхала в село із своїм майбутнім чоловіком [PERSON] . Проживає по сусідству із сім`єю [PERSON] та має добрі відносини з ними. Також, підтвердила, що батько [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, фінансово чи в будь який інший спосіб не допомагав. [PERSON] жодного разу не приїжджав до свого сина. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 5\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частиною 1 статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» (далі - Закон) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст.\~12\~Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст. 14 Закону). Частиною 7 статті 7\~СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою\~постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 141\~СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно із ч. 1 ст.\~152\~СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності Згідно ч. 1-3 157\~СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.\~150\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у Постановах від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18, від 23.12.2020 у справі № 522/21914/14, від 22.11.2023 у справі № 1915/2789/12, від 25.01.2023 у справі № 462/4705/19. Відповідно до частини першої статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п. 54). Разом з тим Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими («Мамчур проти України», № 10383/09 від 16 липня 2015 року, п. 100). Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини («Хант проти України», № 31111/04 від 07 грудня 2006 року, п.п. 57-58). У п.п. 47-49 справи «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Крім того, у даному рішенні Судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ\~передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 13 березня 2019 року №631/2406/15-ц. Законодавець визначив, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини. Якщо такий результат не передбачається, то позбавлення батьківських прав не дасть дитині полегшення. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Відповідно до ч. 4 ст.\~155\~Сімейного кодексу\~України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~164\~СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. З аналізу вказаної статті, суд вважає, що зазначені підстави є вичерпними та позбавлення батьківських прав є правом, а не обов`язком суду Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Слід розуміти, що поняття ухилення від виконання обов`язку і невиконання обов`язку не є тотожними. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про розвиток дитини, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). На переконання суду відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, в даній конкретній ситуації суд враховує, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо (пункт 52 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Але реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідача активних дій, які б свідчили про його бажання скористатись такою допомогою держави. Проте, в даній справі суду не надано доказів того, що відповідач хоча б один раз звернувся до уповноважених органів держави для сприяння йому будь-яким чином реалізувати свої батьківські обов`язки. Суд зауважує, що навіть за час розгляду справи в суді він таких дій не вчинив. Суд бере до уваги, що відповідач не надає матеріальної допомоги своєму сину [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] розмір заборгованості зі сплати аліментів на користь [PERSON] станом на 01.03.2025 становить 80883,00 грн (а.с.21), при цьому за весь період нарахування заборгованості (лютий 2023 - лютий 2025) боржником [PERSON] не здійснено жодного платежу на її погашення. Суд також враховує, що в даному випадку позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки він з нею не проживає протягом досить тривалого часу, так само даний захід не виключає можливість побачення батька з своєю дитиною. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною. У ситуації, що склалась, суд не знаходить підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків, оскільки відповідач тривалий час не виконує своїх обов`язків по вихованню дитини, не змінилася ця ситуація і під час розгляду цієї справи в суді. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (Пункт 1 статті 3)). Що стосується висновку органу опіки та піклування, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 5, 6 статті 19\~СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як зазначено у Постанові Верховного суду від 15.04.2021 у справі № 243/13191/19-ц, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей. На переконання суду, висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] ,затверджений рішенням виконавчого комітету Оржицької селищної ради №3 від 21.07.2025 року відповідає встановленим законом вимогам, є достатньо обґрунтованим, в основу якого покладено зібрані органом опіки та позивачем письмові докази. Оскільки у ході судового розгляду беззаперечно встановлено, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу не спілкується із своєю малолітньою дитиною, матеріально її не утримує, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не виявляє по відношенню до дитини турботи, що вказує на неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків, суд дійшов висновку, що така поведінка відповідача свідчить про його небажання надалі мати та виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини. Приймаючи рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд враховує також те, що відповідач дійсно свідомо ухиляється від участі у вихованні дитини. Поважних причин невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків судом не встановлено. Тому суд приходить до переконання, що хоча позбавлення батьківських прав і є крайнім заходом, але його необхідно застосувати до відповідача, оскільки таке рішення буде в повній мірі відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що якщо поведінка відповідача щодо участі у вихованні та утриманні дитини зміниться, то відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України він буде мати право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1211 грн 20 коп. судового збору.

Outcome: approved