Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

У серпні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що сторони перебували в шлюбі з 2005. В шлюбі є донька [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на її утриманні та вихованні. Шлюб розірвано 25.09.2007. З відповідача на утримання дочки стягувались аліменти. На теперішній час виплата аліментів завершена у зв`язку з досягненням 18-річчя донькою. Однак донька продовжує навчання на денному відділенні форми навчання факультету української філології та літературної творчості імені Андрія Малишка Українського державного університету імені [PERSON] . Батько відмовляється продовжувати брати участь в утриманні дочки. Сторони не дійшли добровільної згоди щодо утримання доньки на період її навчання, хоча їй відомо, що відповідач продовжує працювати та утримувати заробітну плату. Позивач просить суд стягувати з відповідача частину заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до закінчення донькою навчання. Ухвалою судді від 26.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у порядку спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява, в якій просить справу розглядати за її відсутності. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явився,\~про судовий\~розгляд повідомлявся\~належним чином\~за останнім\~відомим місцем\~проживання в\~порядку,\~передбаченому положеннями\~Цивільного процесуального\~кодексу України,\~про що\~у справі\~є належні\~докази,\~про причини\~відсутності не\~повідомив.\~Так,\~в матеріалах\~справи єрекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Також інформація щодо всіх судових справ є у вільному доступі на офіційному веб-порталі «Судова влада України» за веб-адресою: http://vnr.vn.court.gov.ua. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Так, у рішенні № 11681/87 від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Також у рішенні Європейського суду з прав людини № 3236/03 від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у їх відсутності, що відповідає положенню ч. 3 ст. 211 та ст. ст. 280-282 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 20.07.2006 виконавчим комітетом Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області (а. с. 6). Сторони перебували в шлюбі, який розірвано 25 вереня 2007 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , видане повторно 25 липня 2017 року Теплицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а. с. 7). Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 19 червня 2018 року в справі за позов [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини на заміну рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 18 липня 2007 року в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі по 150 грн. щомісячно, починаючи з 3 липня 2007 року і до досягнення нею повноліття, визначити, що з [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою [ADDRESS] , будуть стягуватись аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набуття рішенням законної сили і до її повноліття, про що був виданий виконавчий лист (а.с. 9). Дочка сторін [PERSON] досягла повноліття та є студенткою 2 курсу денної форми навчання факультету української філології та літературної творчості імені Андрія Малишка Українського державного університету імені [PERSON] . Термін навчання на освітньому ступені бакалавр з 01.09.2023 року по 30.06.2027 року, що підтверджується довідкою № 118/25 від 08.07.2025, виданою Українським державним університетом імені Драгоманова (а.с. 8). Доказів на підтвердження того, що повнолітня донька відповідача [PERSON] працевлаштована та отримує заробітну плату матеріали справи не містять. Згідно витягу Теплицької територіальної громади №2023/002043719 [PERSON] , [INFO] , з 31.08.2020 року зареєстрована: [ADDRESS] (а.с. 11). Між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст. 7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказувала на те, що батько [PERSON] відмовляється продовжувати брати участь в утриманні доньки. Їй відомо, що у відповідача фінансовий стан не змінився, він продовжує працювати та отримувати заробітну плату, що дає змогу здійснювати виплату аліментів. Вказані обставини відповідач будь-якими доказами не спростував. Розглядаючи аргументи, наведені позивачем, суд виходить із наступного. Так, правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом ст. 201 Кодексу до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Положеннями ч. 3 ст. 180 СК України регламентовано, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Частиною першою статті 182 СК України регламентовано, що суд при визначенні розміру аліментів враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» встановлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028 гривні на місяць. Отже, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, її матеріальне становище, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. У судовому засіданні судом були з`ясовані наступні обставини, які в силу приписів статті 182 Сімейного кодексу України мають враховуватися при визначенні розміру аліментів. Суд враховує, що згідно свідоцтва про народження та паспорта громадянина України, виданого 28.08.2024 органом 0515, [PERSON] виповнилось 18 років, вона навчається на денній формі навчання, не працевлаштована. Будь-яких доказів щодо відсутності у батька [PERSON] спроможності сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, матеріали справи не містять. Одночасно, суд звертає увагу на те, що Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами довела ті обставини, що повнолітня донька потребує матеріальної допомоги, а відповідач має змогу таку допомогу їй надавати. Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Суд вважає, що відповідач, як батько зобов`язаний утримувати повнолітню доньку, оскільки остання потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням в навчальному закладі, а, отже, існують правові підстави для стягнення з нього аліментів. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню, суд враховує обставини, зазначені у статті 182 СК України, та приходить до висновку, що [PERSON] спроможний надавати допомогу на утримання повнолітньої доньки у розмірі частки його доходу щомісячно. Саме такий розмір аліментів є обґрунтованим та відповідатиме інтересам батька та повнолітньої доньки, забезпеченню її рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Положенням ст. 191 Сімейного кодексу України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved