Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

позивач заступник керівника Знам`янської окружної прокуратури Кіровоградської області Д. Мазій, що діє в інтересах особі Національної служби здоров`я України, Кіровоградської обласної ради звернувся до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: КНП «Обласна клінічна дитяча лікарня Кіровоградської обласної ради», в якому (позові), крім іншого просив: - стягнути з [PERSON] витрати на лікування потерпілої від злочину [PERSON] у сумі 11232,49 грн., які зарахувати в дохід державного бюджету на рахунок: UA348999980313080102000011194, отримувач ГУК у Кіров.обл./Кропивн. р-н/21080600, код ЄДРПОУ 37918230; - стягнути з [PERSON] витрати на лікування потерпілого від злочину [PERSON] у сумі 2505,50 грн., які зарахувати в дохід місцевого (обласного) бюджету на користь Кіровоградської обласної ради: UA418999980314030684000011001, отримувач ГУК у Кіров.обл./Кіров.обл./21080600, код ЄДРПОУ 37918230. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України, що підтверджується вироком суду, який набрав законної сили. У результаті злочинних дій [PERSON] неповнолітня потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у травматолого-ортопедичному відділенні комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна дитяча лікарня Кіровоградської обласної ради» з 14.05.2023 по 24.05.2023 (10 ліжко-днів) та на її лікування закладом витрачено грошові кошти в загальній сумі 13 737,99, з яких: за рахунок коштів НСЗУ (державний бюджет) в сумі 11232,49 грн.; за рахунок коштів обласного бюджету в сумі 2505,50 грн., які слід стягнути з [PERSON] , як особи винної у злочині. Ухвалою від 20.05.2025 зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Інші заяви по суті справи від учасників справи до суду не надходили. Ухвалою від 13.08.2025 підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні. Відповідач, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштового відправлення, - до суду не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило. Третя особа звернулась до суду із заявою, у якій просила проводити судове засідання без участі її представника. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За наведених вище обставин та положень цивільного процесуального законодавства, зокрема тих, за якими суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, - суд дійшов висновку про заочний розгляд справи за відсутності учасників, які не з`явились у судове засідання на підставі наявних у суду матеріалів справи. Прокурор у судовому засіданні підтримала позов обґрунтовуючи свою позиці аналогічно зазначеному у ньому, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Судом було оголошено про відкладення ухвалення та проголошення судового рішення та оголошено дату та час його проголошення. Заслухавши прокурора, дослідивши докази у справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, враховуючи позиції учасників справи, висловлені ними у заявах по суті справи та заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, виходячи з положень цивільного процесуального законодавства, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, - суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Поряд з цим, відповідно до положень ч. 1 - ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами у розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Так, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено такі обставини. Бобринецьким районним судом Кіровоградської області у межах розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023120000000545 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, встановлено такі обставини з послідуючим їх викладенням у вироку суду від 17.11.2023 (справа № 403/280/23). «14 травня 2023 року близько 00 год. 20 хв. [PERSON] [INFO] , в період іспитового строку, в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі ПДР), (п. 2.9. Водію забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння) та п. 2.1 (а) ПДР (п. 2.1 Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (згідно висновку судово-медичної експертизи № 1868 виявлено етиловий спирт у кількості 0,58 г/дм3) та будучи позбавленим права керування транспортними засобами, керував технічно справним легковим автомобілем «Volkswagen Golf», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить на праві приватної власності [PERSON] та здійснював перевезення пасажирів [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] та неповнолітньої [PERSON] [INFO] . Під час подальшого руху на вищевказаному транспортному засобі, в зазначений час, водій [PERSON] грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б), (д), (п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, через наявний стан алкогольногосп`яніння, позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечнокерувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок його руху та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху. Так, [PERSON] , цілеспрямовано порушуючи законодавство України у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, щодо прямої заборони керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та не маючи на це спеціального права, здійснюючи рух на вказаному транспортному засобі по автомобільній дорозі сполученням «Долинська-Устинівка» зі сторони м. Долинська в напрямку смт. Устинівка, за межами населеного пункту, на території Кропивницького району Кіровоградської області, нехтуючи вимогами п. 12.6 (ґ) ПДР (п. 12.6 Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51 «Початок населеного пункту» дозволяється рух зі швидкістю…. х) на інших автомобільних дорогах не більше 90 км/год.) рухався зі швидкістю 140-150 км/год., яка значно перевищувала максимально дозволену та допустиму швидкість руху на даній ділянці дороги. В результаті недотримання вищезазначених вимог ПДР, [PERSON] , рухаючись із вказаною швидкістю, яка значно перевищувала допустиму та безпечну швидкість руху в складних погодних та дорожніх умовах, які обумовлювались темною порою доби, відсутністю вуличного освітлення та наявністю заокруглення праворуч щодо напрямку його руху, чим позбавив себе можливості постійно контролювати рух транспортного засобу, допустив порушення вимог п.п. 12.1 та 12.2 ПДР України (п. 12.1 Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.2 У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги). Невиконання водієм [PERSON] вимог ПДР України та свідоме перевищення швидкості руху керованого ним автомобіля при проїзді ділянки проїзної частини дороги, котра має заокруглення праворуч, призвело до втрати керування транспортним засобом та як наслідок, на відстані 31 м від залізобетонної опори № 72, його виїзду за межі проїзної частини дороги на ліве узбіччя, з подальшим перекиданням транспортного засобу. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажир неповнолітня [PERSON] , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми шийного та грудного відділів хребта, перелому остистих відростків шостого та сьомого, тіла сьомого шийного хребця, компресійного перелому першого, другого, третього грудних хребців, компресійного уламкового перелому третього поперекового хребця; закритої травми грудної клітини, забою легень; саден спини, які в своїй сукупності відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 508 від 16.06.2023. Таким чином, [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України.» Зазначеним вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17.11.2023 (справа № 403/280/23), який набрав законної сили 19.12.2023, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України. Зі змісту вироку вбачається, що цивільні позови у межах зазначеного кримінального провадження Національною службою здоров`я України та/чи Кіровоградською обласною радою не заявлися. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд констатує доведеність факту вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України у результаті якого неповнолітня [PERSON] , отримала тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості. За даними листа комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна дитяча лікарня Кіровоградської обласної ради» від 06.03.2025 за № 367 неповнолітня [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у травматолого-ортопедичному відділенні комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна дитяча лікарня Кіровоградської обласної ради» з 14.05.2023 по 24.05.2023 (10 ліжко-днів)та на її лікування закладом витрачено грошові кошти в загальній сумі 13 737,99, з яких: за рахунок коштів НСЗУ (державний бюджет) в сумі 11232,49 грн.; за рахунок коштів обласного бюджету в сумі 2505,50 грн. Докази на спростування розміру спричиненої шкоди у вигляді витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, відповідачем суду не надавались. З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. Відповідно до положень п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з умовами ч. 1 - ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦК держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Положеннями п. 2 указаного Порядку передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно до п. 4 зазначеного Порядку стягнуті в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Фінансування КНП «Обласна клінічна дитяча лікарня Кіровоградської обласної ради» здійснювалось Національною службою здоров`я України (далі НСЗУ) за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом оплати наданих лікарнею медичних послуг за програмами медичних гарантій відповідно до укладеного між ними Договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій №0838-Е123-Р000. Кошти перераховуються НСЗУ безпосередньо на рахунок лікарні. Крім того, лікарня провадить свою діяльність за рахунок коштів обласного бюджету, згідно Плану використання бюджетних коштів на 2023 рік. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» закладом охорони здоров`я є юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників і фахівців з реабілітації. Відповідно до п. 1.3 СтатутуКНП «Обласна клінічна дитяча лікарня Кіровоградської обласної ради» є лікувальним закладом охорони здоров`я та комунальним унітарним не комерційним підприємством, що надає послуги (третинної/високоспеціалізованої) медичної допомоги будь-яким особам в порядку та на умовах, встановлених законодавством України та цим Статутом. Пунктом 1.9 Статуту передбачено, що засновником Підприємства є Кіровоградська обласна рада. Згідно з п. 3.1 Статуту основною метою діяльності Підприємства є забезпечення медичного обслуговування дитячого населення області, шляхом надання йому медичної допомоги (послуг) в порядку та обсязі, встановлених законодавством. Відповідно до п. 5.1 Статуту майно Підприємства є комунальною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління. Згідно з п.5.8 Статуту джерелами формування майна та фінансування Підприємства, зокрема є бюджетні кошти (державного та місцевих бюджетів). Відповідно до ч. 3 ст. 1206 ЦК України якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Таким чином, медичні послуги надано КНП «Обласна клінічна дитяча лікарня Кіровоградської обласної ради» на підставі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між НЗСУ (замовник) та КНП «Обласна клінічна дитяча лікарня Кіровоградської обласної ради». Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. Пунктом 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» передбачено, що однією з функції Національної служби здоров`я України, як Уповноваженого органу, є укладення, зміна та припинення договорів про медичне обслуговування населення та договорів про реімбурсацію. У п. 8 Типової форми договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 410 від 25.04.2018, передбачено, що надавач зобов`язується надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплачувати такі програми відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів. Тобто, послуги КНП «Обласна клінічна дитяча лікарня Кіровоградської обласної ради» пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. У пунктів 1 ч. 1 ст. 2 Закону України ''Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення'', визначено, що програма державних гарантій медичного обслуговування населення (програма медичних гарантій) - програма, що визначає перелік та обсяг медичних послуг, медичних виробів та лікарських засобів, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України згідно з тарифом, для профілактики, діагностики, лікування та реабілітації у зв`язку з хворобами, травмами, отруєннями і патологічними станами, а також у зв`язку з вагітністю та пологами. Механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Реалізація програми державних гарантій медичного обслуговування населення» (КПКВК 2308060) визначено «Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на реалізацію програми державних гарантій медичного обслуговування населення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 № 1086. Перелік медичних послуг, повну оплату надання яких пацієнтам держава гарантує за рахунок коштів Державного бюджету України у 2023 році, визначений Порядком реалізації програми державних гарантій медичного обслуговування населення у 2023 році, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1464 від 27.12.2022. НСЗУ є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня та відповідальним виконавцем бюджетної програми. В той же час, оскільки НСЗУ витратила державні (бюджетні) кошти при наданні медичних послуг - лікування неповнолітньої [PERSON] , яка перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 14.05.2023 по 24.05.2023 з [PERSON] , тому на підставі договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, укладеного між НЗСУ (замовник) та КНП «Обласна клінічна дитяча лікарня Кропивницької обласної ради», дані кошти необхідно стягнути [PERSON] та зарахувати до Державного бюджету України. Згідно до п.п. 3, 4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. Так, як кошти, витрачені на лікування потерпілого від злочину є коштами державного та місцевого бюджетів, не є власними коштами КНП «Обласна клінічна дитяча лікарня Кропивницької обласної ради» та згідно до п. 4 зазначеного Порядку повинні бути зараховані до відповідного бюджету, інтереси лікарні не порушено, а тому не вбачається підстав для звернення лікувального закладу до суду з даним позовом та стягнення відповідних коштів на рахунок лікувального закладу. Отже, кошти в сумі 11232,49 грн. підлягають до зарахування на користь Державного бюджету України, а кошти в сумі 2505,50 грн. - у дохід місцевого (обласного) бюджету. Враховуючи встановлені обставини справи та наведені вище положення процесуальних норм та норм матеріального права, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог з урахуванням предмету та підстав пред`явленого позову, беручи до уваги те, що винними протиправними діями [PERSON] було завдано шкоду держави в особі Національної служби здоров`я України у вигляді витрат на стаціонарне лікування [PERSON] ,, як особи, яка потерпіла від злочину, які підлягають стягненню з винної особи у сумі 11232,49 грн. на користь Державного бюджету України, а кошти у сумі 2505,50 грн. - у дохід місцевого (обласного) бюджету, - суд дійшов висновку, що вимога позивача про відшкодування такої шкоди є обґрунтованою та доведеною, а тому така вимога підлягає задоволенню з урахуванням наведених вище мотивів та розрахунків, що не суперечить чинному законодавству і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ. Питання розподілу судових витрат слід вирішити відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, якими, крім іншого, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого, враховуючи, що позов задоволено повністю з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», - суд дійшов висновку, що судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 3028,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved