Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

Позивач ТОВ «СГ «Оберіг» звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17.08.2021р. в м. Дніпро по вулиці Любарського сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «ГАЗ», н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача, та транспортного засобу марки «Skoda», н.з. [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. Відповідно до постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 13.09.2021 р. по справі № 199/6929/21 відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ГАЗ», н.з. [NUMBER] , відповідача, станом на дату настання ДТП, була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-201307178. Щодо відшкодування шкоди, заподіяної транспортному засобу «Skoda», н.з. [NUMBER] . Відповідно до ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Skoda», н.з. [NUMBER] , з урахуванням зносу та без урахування ПДВ, становить 23812,50 грн. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 23.11.2021 р. між потерпілою особою та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 17849,00 грн. (за вирахуванням франшизи в розмірі 1500,00 грн.) Також вищевказаною заявою погоджено наступне: здійснення страховиком виплати страхового відшкодування згідно цієї заяви в зазначеному в ній розмірі є повним виконанням страховиком своїх зобов`язань перед заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та Заявник не матиме жодних претензій до страховика стосовно означеного страхового випадку; розмір (сума) страхового відшкодування страховиком та заявником взаємно погоджено; страховик і заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи. На підставі заяви на виплату страхового відшкодування від 23.11.2021 р., а також, враховуючи інші матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 17849,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 26.11.2021 р. Страхувальник самостійно, без участі представників ТДВ СГ ОБЕРІГ, уклав електронний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-201307178, щодо транспортного засобу «ГАЗ», н.з. [NUMBER] . Відповідно до полісу EP-201307178 до транспортного засобу «ГАЗ», н.з. [NUMBER] , (vin-code [NUMBER] ) було невірно зазначено тип транспортного засобу (К1) та застосовано коригуючий коефіцієнт лише- К1=1,18. Однак, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] транспортний засіб «ГАЗ», н.з. [NUMBER] (vin-code [NUMBER] ) відноситься до типу вантажних автомобілів «Бортовий малотонажний-В» має повну масу 3500 кг (3,5 т), масу без навантаження 2300 кг (2,300 т) та вантажопідйомність 1200 кг (1,200 т).Таким чином, полісом EP-201307178, щодо транспортного засобу «ГАЗ», н.з. [NUMBER] , (vin-code [NUMBER] ) було застосовано коригуючий коефіцієнт К1=1.18, замість К1=2, тобто значно менший, ніж передбачено чинними нормативно-правовими актами. Враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, положення ст.38-1 Закону № 1961-IV, а також здійснення виплати страхового відшкодування, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» отримало право звернутися до відповідача за компенсацією 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі: 17849,00 грн. / 50% = 8.924,50 грн. Відповідач зобов`язаний компенсувати позивачу 8924,50 грн.- 50% виплаченого розміру страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу «Skoda», н.з. [NUMBER] ; відповідачу було направлено вимогу про виплату грошових коштів від 25.11.2021 р. Відповідачем було частково відшкодовано шкоду в розмірі 1000,00 грн, що підтверджується квитанцією від 31.10.2022 р. Таким чином, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу грошові кошти в розмірі: 8924,50 грн.- 1000,00 грн. = 7924,50 грн. де, 8924,50 грн.- 50% виплаченого розміру страхового відшкодування; 1.000,00 грн.- кошти, сплачені відповідачем. Розрахунок штрафних санкцій проводився за період з 28.05.2023 р. по 27.05.2024 року: розмір основного боргу 7924,50 грн., інфляційні втрати 214,79 грн., пеня 2877,62 грн., три відсотки річних 238,12 грн. Просить стягнути з [PERSON] користь ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» грошові кошти в розмірі 11255 грн. 03 коп., з яких:- сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 7924,50 грн.; інфляційні втрати в розмірі 214,79 грн.; пеня в розмірі 2877,62 грн.; 3 %річних в розмірі 238,12 грн.; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7300 грн. 00 коп.; судовий збір за подання позовної заявив розмірі 2422 грн.40коп. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2025 року прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у спрощеному позовному провадженні. Представник позивача [PERSON] , надав суду додаткові пояснення, згідно яких відповідно до листа №31/927АЗ?7395?2025 від 27.03.2025 року Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ, транспортний засіб «ГАЗ», н.з. [NUMBER] , (vin code [NUMBER] ) має наступні характеристики: тип вантажний; тип кузова ТЗ бортовий; категорія ТЗ N1 - КТЗ вантажний, колес=>4, маса(МАХ) Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. У відповідності до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої\~статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Постановою Амур-Нижньодніпрвського районного суду міста Дніпопетровська від 13.09.2021 року (справа № 199/6929/21) встановлено, що 17.08.2021 року о 08-56 год. [PERSON] , в районі будинку №39 по вул.Любарського у м.Дніпрі, керуючи автомобілем марки «ГАЗ 330202 ЗНГ», д.н.з. [NUMBER] , в порушення пункту\~12.3 Правил дорожнього руху\~України, під час виявлення перешкоди для руху, не вжив всіх заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки автомобіля або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «SKODA OCTAVIA», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Водія [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст.124, КУпАП, застосовано стягненні у вигляді штрафу (а.с.16-17).\~\~ У відповідності з частини четвертої, шостої\~ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За матеріалами справи цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ГАЗ 330202 ЗНГ», д.н.з. [NUMBER] , на дату ДТП була забезпечена ТзДВ «СГ «Оберіг», Поліс ЕР-201307178, строк дії з 29 вересня 20201 року по 28 вересня 20212 року включно, коригуючий коефіцієнт для розміру страхового платежу - К1-1,18. (а.с.15). Відповідно до Розпорядження Нацкомфінпослуг № 3631 від 31.08.2017 р.\~Про затвердження змін до Положення про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з 07.02.2018 року наявна можливість укладати договір обов`язкового страхування автоцивільної відповідальності в електронному вигляді. (Розпорядження втратило чинність на підставі Постанови Національного банку\~№ 163\~від 24.12.2024 р.). Позивач зазначає, що Поліс укладався в електронній формі, однак протилежного суду не надано щодо укладання Полісу у паперовому виді з відповідними відмітками (підпис, печатка) ТзДВ «СГ «Оберіг». 23.11.201 р. [PERSON] звернувся до ТзДВ «СГ «Оберіг» із заявою про виплату страхового відшкодування по справі #32519, у зв`язку із настанням страхового випадку 17.08.2021 р. за договором страхування № ЕР-201307178 від 20.09.2020 року, належні йому виплати (за вирахуванням суми франшизи 1500,00 грн.) страхове відшкодування 17849,00 грн. (а.с.22). ТзДВ «СГ «Оберіг» склала страховий акт #32519/1 від 25.11.2021 року в рамках страхової справи #32519 про виплату суми страхового відшкодування у розмірі 17849,00 грн. (страхувальник [PERSON] , договір страхування № ЕР-201307178 від 20.09.2020 року) (а.с.23). Згідно платіжного доручення № 10142 від 26.11.2021 року за вказаним страховим актом ТзДВ «СГ «Оберіг» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 17849,00 грн. (а.с.24). Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , транспортний засіб «ГАЗ 330202 ЗНГ», д.н.з. [NUMBER] , (vin-code [NUMBER] ) відноситься до типу бортовий малотоннажний - В, має повну масу 3500 кг (3,5 т), масу без навантаження 2300 кг (2,300 т) та вантажопідйомність 1200 кг (1,200 т), транспортний засіб належить [PERSON] (а.с.25). Позивач зазначав, що відповідач самостійно, без участі представників страховика, укладав Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в електронній формі за допомогою веб-сайту, не правильно вказавши тип ТЗ В3, який зазначено у свідоцтві про реєстрацію ТЗ бортовий малотоннажний - В. Як вбачається з Полісу № ЕР-201307178, вказано тип транспортного засобу В32, розмір коригуючого коефіцієнту - К1=1,18 (а.с.15). Відповідно до п. 1 Розділу ІІ Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 9 липня 2010 року № 566 Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (у редакції розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09 квітня 2019 року № 538) (надалі - Розпорядження) - страховики повинні застосовувати базовий страховий платіж та коригуючі коефіцієнти (крім коригуючого коефіцієнта бонус-малус) в розмірах, затверджених цим розпорядженням (Розпорядження втратило чинність на підставі\~Постанови Національного банку № 108 від 30 травня 2022 року). Відповідно до п. 2 Розділу ІІ. Розпорядження під час розрахунку страхового платежу положення пункту 13.2 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі-Закон) застосовуються лише за наявності відповідних підтвердних документів. Відповідно до п.1 розділу ІІІ таблиці\~Коригуючі коефіцієнти та їх розміри під час укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Розпорядження встановлено, що розмір корируючого коефіцієнта 1.18 встановлюється для легкового автомобіля (2001-3000 (включно) кубічних сантиметрів). який використовується фізичною особою. Згідно відповіді Головного сервісного центру МВС № 31/927АЗ73952025 від 27.03.2025 р. (163322), щодо інформації стосовно автомобіля марки ГАЗ, модель 3302, яка станом на 26.03.2025 р. міститься в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів (далі ЄДРТЗ): тип ВАНТАЖНИЙ; тип кузова ТЗ бортовий; категорія ТЗ N1 - КТЗ вантажний, колес=>4, маса(max) Відповідно до пп.1 п.4.розділу І таблиці\~Коригуючі коефіцієнти та їх розміри під час укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів\~Розпорядження вантажні автомобілі вантажопідйомністю до 2 тонн (включно) мають коригуючий коефіцієнт - К1=2.00. Таким чином можна дійти висновку, що полісом ЕР-201307178 щодо транспортного засобу "ГАЗ" н.з. [NUMBER] , застосовано коригуючий коефіцієнт К1=1.18, замість К1=2.00, тобто значно менший, ніж передбачено чинними нормативно-правовими актами. Відповідно до пункту 3 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340\~(в редакції\~постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 511) , транспортні засоби, керування якими дозволяється за наявності посвідчення водія, залежно від їх типів і призначення поділяються на категорії: В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми; С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів). Відтак, транспортні засоби, призначені для перевезення вантажів дозволеною максимальною масою до 3500 кг підпадають під категорію В, хоч і є вантажними автомобілями. Таким чином, зазначення у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу категорії В, свідчить про те, що, хоч транспортний засіб є вантажним за своїм типом, але оскільки його максимальна маса не перевищує 3500 кг, то ним може керувати особа, яка отримала посвідчення водія категорії В. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу « [NUMBER] ЗНГ», д.н.з. [NUMBER] , визначено тип транспортного засобу - «бортовий малотоннажний - В», отже, даний транспортний засіб призначений для перевезення вантажів. Відмітка у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу стосується виключно категорій доступу осіб до керуванням даним ТЗ. Категорія «В» не визначає тип автомобіля, вона вказує категорію водія, який має право керувати цим автомобілем. Тобто, по допустиму масу даним автомобілем може керувати водій з категорією «В», але сам автомобіль призначений для перевезення вантажів і за своїм призначенням є вантажним. Згідно ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1\~ст. 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до\~ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ч. 2\~ст. 99 Закону України «Про страхування»\~страхувальник перед укладенням договору страхування зобов`язаний поінформувати страховика або страхового посередника про відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику (визначення ймовірності та вірогідності настання страхового випадку і розміру можливих збитків), та/або надати йому іншу інформацію, що має істотне значення для прийняття страховиком рішення про укладення договору страхування, у тому числі про наявність страхового інтересу, та/або про розмір страхової премії за договором страхування. Пунктом 17.3\~ст. 17 Закону № 1961-ІV\~унормовано, що при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику. Розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2\~статті 13 цього Закону\~(п. 7.1.\~ст. 7 Закону № 1961-ІV). Відповідно до п. 38-1.1.\~ст. 38-1 Закону № 1961-ІV\~у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2\~статті 13 цього Закону\~(при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. Отже, враховуючи наведені норми\~закону\~та встановлені судом фактичні обставини, суд дійшов висновку, що позивач правомірно заявив вимогу до відповідача про компенсацію 50 % виплаченого відшкодування у розмірі 8924,50 грн. (17849,00/2) у порядку регресу внаслідок застосування відповідачем невірного коригуючого коефіцієнту до типу транспортного засобу.\~\~\~\~Що стосується позовних вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Позивач, вказуючи, що відповідач порушив грошове зобов`язання, яке на його думку є підставою для нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних, надає письмову досудову вимогу № 32519/1 від 25.1.2021 року ТзДВ «СГ «Оберіг», адресовану [PERSON] (а.с.26-27). Позивач вказує, що станом на дату подання позову відповідач не сплатив позивачу кошти. Згідно зі\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором,\~законом\~або іншим актом цивільного законодавства. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами\~закону, що регулює окремі види зобов`язань (Постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (пункт 26). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що: наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої\~статті 625 ЦК\~боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом;\~стаття 625 ЦК\~поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Тобто, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, на винну сторону нараховуються 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК України\~(ч.41). Позивачем не доведено наявності між сторонами договірних відносин в частині встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання, як і не обґрунтовано вказану вимогу у позовній заяві. При цьому, згідно з п. 36.5\~ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Отже, наслідки у виді сплати пені щодо несвоєчасної виплати страхового відшкодування законодавець покладає саме на страховика. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Положення\~статті 625 ЦК\~не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних зобов`язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Відтак, суд вважає, що відсутні підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені. За нормою\~ст. 1191 Цивільного кодексу України\~особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. З аналізу викладеного, слід дійти висновку, що страховик набуває право зворотної вимоги до страхувальника з моменту відшкодування шкоди, однак, строк виконання такого зобов`язання виникає з моменту пред`явлення вимоги до винної особи, з цього часу право вимоги страховика переходить в обов`язок страхувальника задовольнити вимоги страховика. У постанові від 23 травня 2018 року в справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20). В матеріалах справи міститься письмова вимога ТзДВ «СГ «Оберіг» № 32519/1 від 25.11.2021 року, адресована [PERSON] про сплату страхового відшкодування у розмірі 8924,50 грн. Згідно квитанції №9532-99Н8-83А9-93КН від 31.10.2022 р. [PERSON] сплатив 1000,00 грн. ТДВ СК «Оберіг», призначення платежу оплата [PERSON] , по вимозі 32519/1 (а.с.28). Таким чином, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу грошові кошти у розмірі 7924,50 грн. (8924,50 грн.-1000,00 грн.), тобто 50% виплаченого розміру страхового відшкодування. Позивач вказує, що на дату звернення до суду відповідач не сплатив страхове відшкодування. Отже, позовні вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних у розмірі є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до розрахунку позивач здійснив нарахування 3% річних від суми 7924,50 грн. за період з 28.05.2023 року по 31.12.2023 року 7924,50 грн. *3%*218/365/100 = 141,99 грн., за період з 01.01.2024 р. по 27.05.2024 р. 7924,50*3%*148/366/100 = 96,13 грн., а всього 238,12 грн. та інфляційні втрати - за період з 28.05.2023 року по 27.05.2024 року в сумі 214,79 грн. (7924,50*1,02710392-7924,50), тобто (ІІс (червень 2023 р. 100,80/100) * (липень 2023 р. 99,40/100) * (серпень 2023 р. 98,60/100) * (вересень 2023 р. 100,50/100) * (жовтень 2023 р. 100,80/100) * (листопад 2023 р. 100,50/100) * ( грудень 2023 р. 100,70/100) * (січень 2024 р. 100,40/100) * (лютий 2024 р. 100,30/100) * (березень 2024 р. 100,50/100) * (квітень 2024 р. 100,20/100)=1,02710392. Що стосується розподілу судових витрат суд керується наступним. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1\~ст. 133 ЦПК України). Частиною ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Позивач просить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 7 300,00 грн. Відповідно до положення\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В інтересах позивача у справі діє адвокат Стецюра О.В. (свідоцтво а.с.53 зворот). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано Договір № 32519/1 про надання професійної правничої допомоги від 23.05.2024 року, укладений позивачем з адвокатом Стецюрою О.В. Договором (п.4.1) встановлено фіксовану суму гонорару - 7 300,00 грн. та порядок розрахунку, а саме: за результатами надання правової допомоги, після набрання судовим рішенням на користь клієнта законної сили, складається акт прийому-передачі наданих послуг, що підписується представником кожної із сторін. Акт містить надані послуги та їх вартість. Підставою для оплати винагороди є акт прийому-передачі наданих послуг, в якому вказані види послуг та їх вартість. Загальну сума винагороди складає 7 300,00 грн. і підлягає оплаті на пізніше 10 робочих днів після набрання законної сили судовим рішенням (а.с.33-36). Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року; пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10 грудня 2009 року; пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12 жовтня 2006 року; пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30 березня 2004 року заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Враховуючи складність справи та об`єм виконаних адвокатами робіт (наданих послуг), а також і те, що позовну заяву ТДВ «Страхова група «Оберіг» підлягає частковому задоволено, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь ТДВ «Страхова група «Оберіг» кошти судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі - 5\~433,58 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що документально підтверджено (а.с.14). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відтак суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1 803,06 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial