Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

У березні 2025 року позивач звернувся в суд до відповідача з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 24.06.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір № 4933037, який підписано електронним підписом позичальника, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн., строком на 30днів, зі сплатою проценти за користування кредитом: 15 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 16.05.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір № 75537261, який підписано електронним підписом позичальника, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн., строком на 30 днів, зі сплатою 1,99% за кожен день користування. 29 листопада 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 29-11-102, відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за договором позики № 4933037. 10 січня 2023 року ТОВ « Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір факторингу № 10-01/2023, відповідно умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за договором позики № 4933037. 27.01.2022 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 27/01/2022, відповідно умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за договором позики № 75537261. 10 січня 2023 року ТОВ « Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір факторингу № 10-01/2023, відповідно умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за договором позики № 75537261. Внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору № 4933037 від 24.06.2021р., його заборгованість становить 21603,53 грн., яка складається з: 2587,00 грн. -заборгованість за тілом кредиту, 19016,53 грн. - заборгованість за відсотками. Внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору № 75537261 від 16.05.2021, його заборгованість становить 12329,19 грн., яка складається з: 4000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8255,99 грн. - заборгованість за відсотками, 64,00грн.- інфляційні збитки, 9,20 грн.- нараховані 3%. Тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у розмірі 33932,72 грн. та судові витрати. В червні 2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити та застосувати до всіх позовних вимог строки позовної давності. Так, відповідач вказує, що датою повернення позики за умовами договору є червень2021 та липень 2021, позивач звернувся до суду в 2025 році, а відтак встановлений законом трирічний строк позовної давності закінчився, що є підставою для відмови в задоволенні позову. В червні 2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог та відмовити в задоволенні заяви відповідача про застосування строків позовної давності. Так, позивач вказує, що нарахування відсотків здійснювалось в межах строку, визначеного та погодженого сторонами договору. Розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Також позивач вказує, що посилання відповідача на пропуск строку позовної давності є безпідставними, оскільки, із 12.03.2020 по 01.07.2023 року перебіг строків позовної давності продовжено, а з 24.02.2022 року та по даний час перебіг строків позовної давності зупинено. Отже, строки позовної давності не були пропущені позивачем, та відсутні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності. Представник позивача в судове засідання не з`явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача надав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, проти розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився про час, день та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомив, суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 16.05.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір № 75537261, який підписано електронним підписом позичальника, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000,00 грн., строком на 30 днів, зі сплатою 1,99% за кожен день користування. Позикодавцем були виконані умови зазначеного договору, надані позичальнику в користування кошти, та доказів належного повернення та виконання умов договору позичальником матеріали справи не містять. 27.01.2022 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 27/01/2022, відповідно умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за договором позики № 75537261. 10 січня 2023 року ТОВ « Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір факторингу № 10-01/2023, відповідно умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за договором позики № 75537261. Відповідно до п. 2.1 зазначеного договору первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги первісного кредитора до боржників зазначених у Додатках до Договору. Згідно із Реєстру боржників, [PERSON] є боржником за Договором № 75537261 із загальною сумою заборгованості в розмірі 12329,19 грн., яка складається з: 4000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8255,99 грн. - заборгованість за відсотками, 64,00грн.- інфляційні збитки, 9,20 грн.- нараховані 3%. 24.06.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір № 4933037, який підписано електронним підписом позичальника, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн., строком на 30днів, зі сплатою проценти за користування кредитом: 15 грн., які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. 29 листопада 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу № 29-11-102, відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за договором позики № 4933037. 10 січня 2023 року ТОВ « Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» уклали договір факторингу № 10-01/2023, відповідно умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за договором позики № 4933037. Внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору № 4933037 від 24.06.2021р., його заборгованість становить 21603,53 грн., яка складається з: 2587,00 грн. -заборгованість за тілом кредиту, 19016,53 грн. - заборгованість за відсотками. Так, відповідно до ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного пронесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.ст. 512, 513 ЦК України, зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, в зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань, позивачем в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано три відсотки річних в сумі 9,20 грн та інфляційні втрати в сумі 64,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України, підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Зміст статей 610, 612 ЦК України регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За змістом ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму та укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Також визнано, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях, крім того підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися мною та/або банком з використанням електронного цифрового підпису. Усе листування щодо цього договору просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що договір про надання позики підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Підписанням Договору відповідач підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Позивач вказує, що відповідач має заборгованість за договором № 4933037 від 24.06.2021р., його заборгованість становить 21603,53 грн., яка складається з: 2587,00 грн. -заборгованість за тілом кредиту, 19016,53 грн. - заборгованість за відсотками, а за договором № 75537261 від 16.05.2021, його заборгованість становить 12329,19 грн., яка складається з: 4000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8255,99 грн. - заборгованість за відсотками, 64,00грн.- інфляційні збитки, 9,20 грн. - нараховані 3%. Надані стороною позивача розрахунки заборгованості, стороною відповідача спростовані не були, як і не надано доказів належного виконання договірних зобов`язань та вчасного повернення коштів позичальнику. Суд відмічає, що відповідач, підписавши договір, погодилась на запропоновані умови, таким чином, та кредитором нараховано заборгованість відповідно до умов укладеного договору, а тому заперечення відповідача на позов в цій частині суд оцінює критично, оскільки вони є необґрунтованими та не підтверджені належними та допустимими доказами. Враховуючи викладене, суд вважає, що наданими позивачем доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено правомірність нарахування заборгованості за договором, доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобов`язання згідно укладеного договору, заборгованість за договором не погашена, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, як правонаступника первісного кредитора, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. В частині заяви сторони відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог суд зазначає наступне. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Однак, перебіг таких строків було зупинено у зв`язку із введенням карантину, а в подальшому воєнного стану, оскільки, відповідно до п. 12 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесенимипостановами Кабінету Міністрів України) 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин, дію якого неодноразово продовжено. Дію карантину скасовано 01 липня 2023 року. Крім того, відповідно до п. 19 Перехідних та прикінцевих положень до ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що строки позовної давності не були пропущені позивачем, а тому відсутні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності, в зв`язку з чим клопотання сторони відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2422,40 грн. В частині розподілу витрат на правову допомогу в розмірі 9000,00 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Представником позивача надано копію договору про надання правничої допомоги № 01-07/2024, копію заявки на надання юридичної допомоги № 317 від 01.02.2025, копію витягу з акту про надання юридичної допомоги від 28.02.2025 відносно боржника [PERSON] на суму 9 000 грн. Вказані докази є належними, допустимими та такими, що беззаперечно підтверджують понесення позивачем витрат у сумі 9000,00 грн на професійну правничу допомогу (ст. 137 ЦПК України). У відзиві відповідач заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу, посилаючись на недоведеність фактичного понесення цих витрат позивачем, однак, станом на час розгляду даного позову судом зі сторони відповідача не надходило жодних заяв та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові ВС КЦС у справі № 523/3904/19 від 09.02.2022 року, Верховний Суд зазначив, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони. Отже, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги відсутність клопотання сторони відповідача про зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд вважає, що із відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 9000,00 грн.

Outcome: approved