Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

10.04.2025 року до Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява Житлово-будівельного кооперативу №217 до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира у [ADDRESS] . 03.07.1973 року засновано ЖБК № 217. Рішенням загальних зборів членів кооперативу від 02.10.2016 року затверджено статут ЖБК №217. 12.08.2020 року загальними зборами ЖБК №217 затверджено кошторис кооперативу відповідно до якого тариф на 1 кв.м.: 1-2 поверх 3,30 грн., 3-9 поверх 4,40 грн., як для членів кооперативу, так і для власників приміщень у кооперативному будинку. Обов`язок зі сплати на внесків на користь кооперативу відповідач виконує частково, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість станом на 28.02.2025 року в сумі 18635,71 грн., яка складається з: 13771,96 грн. - основний борг; 1038,15 грн. - 3% річних; 3825,60 грн. - інфляційного збільшення. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача утворену заборгованість та вирішити питання судових витрат. Ухвалою суду від 02.05.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи. Відповідачу надсилалась ухвала про відкриття провадження у справі та позовна заява з додатками до неї, однак до суду повернувся поштовий конверт, у зв`язку із неможливістю вручення відповідачу. Відповідно до вимог ст. ст.128, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира у [ADDRESS] , на підставі договору купівлі продажу від 25.04.2008 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 03.07.1973 року засновано ЖБК № 217, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Рішенням загальних зборів членів кооперативу від 02.10.2016 року затверджено статут ЖБК №217. 12.08.2020 року загальними зборами ЖБК №217 затверджено кошторис кооперативу відповідно до якого тариф на 1 кв.м: 1-2 поверх 3,30 грн., 3-9 поверх 4,40 грн., як для членів кооперативу, так і для власників приміщень у кооперативному будинку. Обов`язок зі сплати на внесків на користь кооперативу відповідач виконує частково, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість станом на 28.02.2025 року в сумі 18635,71 грн., яка складається з: 13771,96 грн. - основний борг; 1038,15 грн. - 3% річних; 3825,60 грн. - інфляційного збільшення. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Пунктом 10 ч.1 ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачені обов`язки співвласників багатоквартирного будинку, в тому числі, своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. За змістом ч.2 ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Положення ст. 66-68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і положення підзаконних актів у сфері житлово-комунальних послуг покладають на користувачів житла (власників) обов`язок щомісяця вносити плату за житлово-комунальні послуги (теплопостачання, газ, водопостачання, каналізація тощо) та витрати на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Стаття 15 Закону України «Про кооперацію» визначає вищим органом управління кооперативу загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить, зокрема, визначення розмірів, розпорядку формування та використання фондів кооперативу, затвердження річного звіту і балансу кооперативу. Рішенням загальних зборів членів кооперативу до компетенції загальних зборів можуть бути віднесені інші питання діяльності кооперативу. З аналізу наведених положень закону в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожен власник квартири (нежитлового приміщення) в будівлі несе обов`язок з утримання власного майна, приміщень загального користування та прибудинкової території. За вимогами ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, правовідносини, в яких замовник зобов`язаний оплатити надану послугу у грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовими зобов`язаннями. Отже, згідно із зазначеними правовими нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушене зобов`язання. Згідно до ч.1 ст.625 ЦК України відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відмова від укладення договору, від оплати рахунків або несплата рахунків не допускається. Такі дії є порушенням прав інших членів об`єднання і підставою для звернення до суду про стягнення заборгованості із плати по відповідних рахунках у примусовому порядку. Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Верховний Суд України в правовій позиції, викладеній у рішенні від 16.12.2015 у справі №6-2023цс15 зазначив, що закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч.2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст.625 ЦК України. Таким чином, особи, які не в змозі сплатити за житлово-комунальні послуги вчасно, повинні за прострочення платежів за комунальні послуги України сплачувати не тільки пеню, передбачену Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а й три відсотки річних та індекс інфляції, передбачені ЦК України, за весь час прострочення. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України). Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем житлово комунальних послуг, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача, як власника квартири, утворену заборгованість станом на 28.02.2025 року в сумі 18635,71 грн., яка складається з: 13771,96 грн. - основний борг; 1038,15 грн. - 3% річних; 3825,60 грн. - інфляційного збільшення. Статтею 15 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. За приписами ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу. Згідно ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 137 ЦПК України). При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 15.09.2024 року, додаткова угода № 2 від 20.02.2025 року до договору про надання правничої допомоги від 15.09.2024 року, акт прийому передачі виконаних робіт від 09.03.2025 року на суму 3500,00 грн., платіжна інструкція № 174 від 10.03.2025 року, ордер на надання правничої допомоги серія АЕ № 1346088 від 15.09.2024 року. Відповідач, щодо розміру витрат на правову допомогу своїх заперечень до суду не надав. Враховуючи принцип справедливості, добросовісності, розумності цивільного судочинства, складність справи, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн., яка узгоджена сторонами та підтверджується належними та допустимими доказами у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між учасниками справи, суд\~вважає за необхідне стягнути з відповідача\~\~на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у сумі 3028,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved