Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

25 серпня 2025 року [PERSON] (далі: позивач) звернувся до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» (далі: відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ПН КМНО Остапенко Є.М. (далі: третя особа-1), ПВ ВОХО Нелюба М.А. (далі: третя особа-2), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. 28.08.2025 ухвалою Київського районного суду м. Харкова провадження у справі відкрите, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, призначене судове засідання на 30.09.2025. 01.09.2025 відповідачем подана заява про визнання позову, розгляд справи за своєї відсутності. 30.09.2025 розгляд справи відкладений на 23.10.2025 з метою виконання вимог ч.2 ст.206 ЦПК України. 07.10.2025 відповідачу надісланий лист із роз`ясненням про наслідки визнання позову. До судового засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явились. Позивач та відповідач розгляд справи просили здійснювати за своєї відсутності. Треті особи причину неявки не сповістили. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи належним чином повідомленого про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, стосовно яких наявні відомості повідомлення про явку в суд, не є порушенням ст.129 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: 11.10.2021 постановою приватного виконавця виконавчого округу Нелюбою М.А. відкрите виконавче провадження №67094058 з виконання виконавчого напису №128225, вчиненого 10.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» коштів у загальному розмірі 23\~894 грн. Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд висновує: У відповідності до п.1 ч.1 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право відповідача, передбачене нормами ЦПК України. Частиною 2 ст.206 ЦПК України унормовано, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Судом встановлено, що представник відповідача не обмежений на вчинення відповідної дії. 07.10.2025 відповідачу надісланий лист із роз`ясненням про наслідки визнання позову. Суд зазначає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У силу приписів ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи визнання відповідачем позову а також той факт, що таке визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем позову і ухвалити рішення про задоволення позову. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує визнання відповідачем позову, вимоги ч.1 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», повертає позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову та заяви про забезпечення позову, а решту 50 відсотків судового збору стягує на його користь з відповідача згідно приписів ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved