Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 429 від 14.06.2018 р. Товариству з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" (далі - ТОВ «ВЕЗ») надано ліцензію з постачання електричної енергії споживачу. ТОВ «ВЕЗ» з 01 січня 2019 року є постачальником універсальних послуг, на якого покладений спеціальний обов`язок щодо постачання електричної енергії побутовим споживачам на території Волинської області, відповідно до п. 2 ч. 2 ст.62, ст.63 Закону України «Про ринок електричної енергії».З 01.01.2019 р. відповідно до ч. 4ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії», п. 8 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.18 р. «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії», абз. 14 пп. 1.1.2; ч. 3 пп. 3.1.6; абз.1-2 пп. 3.1.7; абз. 1-2 пп. 3.2.1; абз.1 пп. 3.2.5; пп.3.3.1; пп.3.3.5 «Правил роздрібного ринку електричної енергії», які затверджені Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.18 р. (далі ПРРЕЕ) постачання електричної енергії побутовим споживачам здійснюється на підставі публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який розроблений ТОВ «ВЕЗ» на підставі типового договору (додаток № 6 до ПРРЕЕ), а також публічної комерційної пропозиції № 1 «Універсальна «Побут» (що є невід`ємною частиною та додатком до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг), які опубліковані на офіційному сайті ТОВ «ВЕЗ». Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (даліДоговір) укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до умов цього договору, що розміщений на офіційному сайті постачальника універсальних послуг, і не потребує двостороннього підписання паперової форми договору. Відповідно до ст. 634 Цивільного кодексу України Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви-приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії, про що прямо передбачено абз. 5 п.13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії». Між ТОВ «ВЕЗ» та споживачем [PERSON] укладений договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують його бажання укласти договір, а саме: фактом споживання електричної енергії та оплатою рахунка постачальника універсальних послуг. Відповідно до умов договору ТОВ «ВЕЗ» постачало електричну енергію на об`єкт побутового споживача, розташований за адресою: [ADDRESS] .. Для проведення розрахунків ТОВ «ВЕЗ» на ім`я споживача [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . ТОВ «ВЕЗ» виконало умови Договору в повному об`ємі та належним чином, проте, в порушення умов Договору [PERSON] у визначений термін оплату вартості спожитої електроенергії не проводив, внаслідок чого виникла грошова заборгованість в розмірі 7 740,96 грн. З врахуванням наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньелектрозбут" заборгованість за спожиту електричну енергію за Договором про постачання електричної енергіїпостачальником універсальних послуг в розмірі 7 740,96 грн. та судові витрати в справі. Ухвалою судді від 25 серпня 2025 року ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Станом на 21 жовтня 2025 року відзив на позов від відповідача до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. Від представника позивача ТОВ "Волиньелектрозбут" Мірчука В.В. надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи здійснювати без участі представника позивача, позов підтримує, просить задовольнити. Не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. Адресована відповідачу поштове відправлення повернулось на адресу суду неврученим адресату з відміткою працівника пошти «за закінченням терміну зберігання». Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи (за адресою місця реєстрації), незалежно від того чи отримала відповідач адресовану їй кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити її правову позицію щодо предмета спору. Відтак, враховуючи положенняст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Беручи до уваги ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободРади Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положеньст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судові засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є фактичним споживачем електричної енергії ТОВ "Волиньелектрозбут" за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , що підтверджується копією загальної картки особового рахунку ТОВ ВЕЗ (а.с.18). Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі Договір) укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу Українишляхом приєднання споживача до умов цього договору, що розміщений на офіційному сайті постачальника універсальних послуг, і не потребує двостороннього підписання паперової форми договору. Відповідно до ст. 634 Цивільного кодексу України Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви-приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії, про що прямо передбачено абз. 5 п.13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії». Між ТОВ «ВЕЗ» та споживачем [PERSON] укладений договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, шляхом вчинення споживачем дій, що засвідчують її бажання укласти договір, а саме: фактом споживання електричної енергії та оплатою рахунка постачальника універсальних послуг. Відповідно до умов договору Постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує вартість електричної енергії та інші платежі відповідно до умов Договору. Згідно п. 5.8 Договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Відповідно до умов комерційної пропозиції № 1 «Універсальна «Побут» остаточний розрахунок проводиться за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку. Термін оплати рахунку - 10 робочих днів від дня його отримання Споживачем, але не пізніше 20 числа місяця наступного за розрахунковим. Згідно умов договору ТОВ «ВЕЗ» постачало електричну енергію на об`єкт побутового споживача, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов Договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує вартість електричної енергії та інші платежі відповідно до умов Договору. Для проведення розрахунків ТОВ «ВЕЗ» на ім`я побутового споживача [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Згідно рахунку за спожиту електричну енергію ПЕЕ №529-2927000/12/Ф1 від 01.01.2025 р. заборгованість становить 9740.96 грн. (а.с.17). Встановлено, що згідно платіжних інструкцій №27874387SB від 19.11.2024 на суму 5000,00 грн та №@2PL40525 від 28.03.2025, як підтверджують факт часткової оплати електроенергії за вересень і жовтень 2024 року, та загальна суму платежу, що надійшла на рахунок ТОВ «ВЕЗ», склала 7000,00 грн. Таким чином, станом на 01.08.2025 заборгованість за спожиту електричну енергію становить 7 740,96 грн.. Згідно з ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно положень ст.611 ЦК України в разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до ч. 3ст.58 ЗУ «Про ринок електричної енергії» споживач зобов`язаний: 1) сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів; 2) надавати постачальникам послуг комерційного обліку, з якими він уклав договір, доступ до своїх електроустановок для здійснення монтажу, технічного обслуговування та зняття показників з приладів обліку споживання електричної енергії; 3) дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів; 4) врегулювати у порядку, визначеному кодексом систем розподілу, відносини щодо технічного забезпечення розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу. Згідно ст.77 ЗУ «Про ринок електричної енергії» встановлено, що учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом. Правовідносини в сфері постачання та розподілу фізичним особам електричної енергії регулюються ЗУ «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії для населення, затвердженими Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 року. Відповідно до пп. 2. п.5.5.5. ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, а обов`язком - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Обов`язком виконавця, зокрема, є забезпечення своєчасності надання, безперервності і відповідної якості комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та /або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідач станом на дату розгляду даного спору, жодних дій для реструктуризації чи оплати заборгованості не здійснила. За наведених обставин, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ТзОВ "Волиньелектрозбут" до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, а тому приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути також 3028,00 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved