Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

Позивач через свого представника - адвоката Хайнацьку О.Ф. звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову посилається на те, що 18.12.2021 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Солонець Т.М. було вчинено виконавчий напис №10708 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованість у розмірі 21672,06 грн.. Приватним виконавцем виконавчого округу Луганської області Лиманським Владиславом Юрійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №73017210. 29.11.2024 року рішенням Ірпінського міського суду Київської області по справі № 367/3181/24 виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Солонець Т.М., №10708 було визнано таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до листа Пенсійного фонду України головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 07.05.2025 року з [PERSON] було здійснено утримань у розмірі 20 % доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням №73017210 від 10.04.2024 року, загальна сума стягнень становить 24 615,27 грн. на користь стягувача - приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лиманським Владиславом Юрійовичем. Від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лиманського В.Ю. надійшов лист де зазначено, що стягнуті кошти в межах виконавчого провадження № 73017210 від 23.02.2024 року перераховувались за реквізитами: номер рахунку: [NUMBER] , МФО банку: 300528, найменування банку: АТ «ОТП Банк», отримувач: ТОВ «Фінансова компанія управління активами», код отримувача: 35017877. 29.04.2025 року на адресу ТОВ «Фінансова компанія управління активами» направлялась заява про повернення безпідставно стягнутих коштів в межах виконавчого провадження №73017210 від 23.02.2024 року у розмірі 24615,27 грн. але на даний час відповідь не надійшла. На даний час [PERSON] не повернули кошти які набуті без достатньої правової підставі ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Згідно інформації про виконавче провадження №73017210 від 23.02.2024 року, стан виконавчого провадження: завершено; назва виконавчого документу: виконавчий напис нотаріуса від 18.12.2021 року № 10708 виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. про стягнення коштів з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості в сумі 21672,06 грн. Таким чином, оскільки рішенням Ірпінського міського суду Київської області по справі №367/3181/24 від 29.11.2024 року визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 18.12.2021 № 10708, вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Солонець Т.М., щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» заборгованості, позивач вважає, що стягнуті в межах виконавчого провадження грошові кошти в загальному розмірі 24\~615,27 грн. є безпідставно набутими та просить суд стягнути їх на свою користь. Ухвалою суду від 23.06.2025 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про стягнення безпідставно отриманих коштів було прийнято до провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до частини 8\~статті 279 ЦПК України\~при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями\~статті 174 ЦПК України\~закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надійшло. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, правом надання відзиву на позов не скористався. Будь-яких заяв чи клопотань по суті спору до суду не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням пункту 3, пункту 4 частини 1 статті 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті\~178 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до частини 1\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1\~статті 19 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно з частиною другою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, з рішення Ірпінського міського суду міста Київської області від 29.11.2024 року по справі №367/3181/24, яке набрало законної сили 31.12.2024 року, вбачається, що виконавчий напис №10708, вчинений 18.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості у сумі 21 672 грн. 06 коп. було визнано таким, що не підлягає виконанню. З листа Головного управління пенсійного фонду України в м.Києві, наданого на звернення позивача, з [PERSON] було здійснено утримань у розмірі 20 % доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням №73017210 від 10.04.2024 року, загальна сума стягнень становить 24 615,27 грн. на користь стягувача - приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лиманським Владиславом Юрійовичем. У відповідь на адвокатський запит представника позивача адвоката Літвінової О.Г. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лиманський В.Ю., повідомив, що в проваджені приватного виконавця перебувало виконавче провадження №73017210 від 23.02.2024 року з примусового виконання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості у сумі 21 672 грн. 06 коп. Кошти, стягнуті в межах вказаного виконавчого провадження перераховувались за наступними реквізитами: номер рахунку: [NUMBER] , МФО банку: 300528, найменування банку: АТ «ОТП Банк», отримувач: ТОВ «Фінансова компанія управління активами», код отримувача: 35017877. З наявної у матеріалах справи інформації про виконавче провадження №73017210 вбачається, що в межах вказаного виконавчого провадження 28.02.2024 року винесено постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, відповідно до яких сума стягнення складає 526 грн. та 250 грн. відповідно. Відповідно до частини 3\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно до ч.1, 5, 6\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч.ч.1, 2, 3, 4, 8\~ст.83 ЦПК України\~визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинний подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Згідно із\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.ч.1-2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною 3 ст.1212 ЦК України врегульовано, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. У\~постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20 (провадження №61-88св21) зроблено висновки про те, що судовий акт про\~визнання виконавчого напису\~нотаріуса\~таким, що\~не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до\~статті 1212 ЦК України\~у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18. Відповідно до ст.45 Закону України «Про виконавче провадження» розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів. Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення. Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Статтею 42 Закону України "Про виконавче провадження"\~передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому\~статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Згідно з вимогами\~статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"\~за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Відповідно до п. 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого\~Постановою КМУ від 08 вересня 2016 року №643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому\~Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Так, судом було встановлено, що з [PERSON] були здійснені утримання у розмірі 20 % доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням №73017210 від 10.04.2024 року, загальна сума стягнень становить 24 615,27 грн. на користь стягувача - приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лиманським Владиславом Юрійовичем. При цьому, в рамках вказаного виконавчого приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Лиманським В.Ю. 28.02.2024 року винесено постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, відповідно до яких сума стягнення складає 526 грн. та 250 грн. відповідно. Крім того, до вищевказаної суми грошових коштів, які були утримані з доходів позивачки, було включено і винагороду приватного виконавця, що становить 10% від суми стягнутих коштів. Відтак, безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, є сума стягнення, яка перерахована приватним виконавцем саме на рахунок стягувача, без врахування витрат на виконавче провадження та основної винагороди приватного виконавця. Таким чином, оскільки судом встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 29.11.2024 року по справі №367/3181/24, яке набрало законної сили 31.12.2024 року, вбачається, що виконавчий напис №10708, вчинений 18.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості у сумі 21 672 грн. 06 коп. було визнано таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що набуття коштів відповідачем на підставі такого виконавчого напису є безпідставним як на час набуття, так і на момент розгляду справи, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню у розмірі стягнутої заборгованості з позивача на користь відповідача за вказаним виконавчим написом нотаріуса у розмірі 21\~672,06 грн., із розрахунку : 24 615,27 грн. (загальна сума грошових коштів, утриманих з доходів позивачки) 776,00 грн. (витрати на проведення виконавчих дій) 2167,21 грн. (винагорода приватного виконавця) = 21\~672,06 грн. (сума боргу за виконавчим написом нотаріуса). На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними судом, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають частковому задоволенню. Згідно положень ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. З огляду на викладене суд відзначає, що\~ЦПК\~України передбачено наступні критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) пов`язаність витрат з розглядом справи; 2) їх дійсність; 3) необхідність; 4) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. До таких висновків в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19.02.2020 року (справа №755/9215/15-ц провадження №14-382цс19). Дослідивши надані позивачем документи на підтвердження отримання професійної правничої допомоги та його розміру, враховуючи складність справи, значення справи для сторін, беручи до уваги, що розгляд справи відбувався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами, беручи до уваги заперечення зі сторони відповідача щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 400,00 грн. Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 066,34 грн., виходячи з такого розрахунку: 21 672,06 грн. (сума задоволених позовних вимог) * 100 % / 24 615,27 грн. (ціна позову) * 1211,20 грн (понесені судові витрати) = 1 066,34 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial