Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

30 червня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» (надалі - Товариство) через систему «Електронний суд» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання грошових коштів у позику № 2657630124 від 08.01.2024, яка станом на день подання позовної заяви становить 17 670 грн 00 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування вимог представник позивача вказував, що 08.01.2024 між ТОВ «Іннова Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику № 2657630124, що разом із Правилами надання споживчих кредитів, складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Договір позики був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст.3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до договору позики позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у розмірі 2 000 грн шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно п.2.6.1., п.п. 4.1.-4.2. та п.4.4. цього Договору, його додатків. Позикодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти в розмірі 2 000 грн. Однак позичальник свої зобов`язання відповідно умов договору позики не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 30.06.2025 становить 17 670 грн 00 коп. та складається з: 2 000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, 15 670,00 грн заборгованості за процентами (2 000 грн х 2,5% х 529 днів, проценти нараховувались по 20.06.2025). При обґрунтуванні права на нарахування процентів за кожен день користування позикою позивач послався на судову практику, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 18.01.2022 в справі № 910/17048/17. Згідно з ухвалою судді від 04 липня 2025 року відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам визначено строк для подання заяв та клопотань по суті справи; задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів в АТ КБ «ПриватБанк», які надійшли до суду 24.07.2025. Копія позовної заяви з доданими до неї документами надіслана відповідачу позивачем цінним листом з описом вкладення 30.06.2025. Відповідачу за зареєстрованим місцем проживання судом надіслана копія ухвали про відкриття провадження у справі, конверт з вкладенням повернувся на адресу суду з відміткою поштового відділення Укрпошти від 12.07.2025 про відсутність адресата за вказаною адресою, однак за положеннями п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається врученим адресату. [PERSON] у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та згідно зі ст. 280 ЦПК України за згодою позивача, викладеною в позовній заяві, проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає про таке. Судом встановлено, що 08.01.2024 між позивачем ТОВ «Іннова Фінанс» та відповідачем [PERSON] укладено договір надання грошових коштів у позику № 2657630124, який підписано позичальником електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором ofbppatly (а.с.21-25). Невід`ємною частиною цього договору є Правила. Підписуючи цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на вебсайті Товариства: https://finsfera.ua/rozkrittya-invormacii/uridichna_informaciya (п.5.1 договору). Відповідно до умов договору Товариство надає для відповідача позику у розмірі 2000 грн шляхом їх безготівкового перерахування на рахунок позичальника, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу позичальника ( [NUMBER] ) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування нею. Основні умови договору позики (розділ 1 договору) визначають, що тип позики - кредит; мета отримання кредиту - для власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; процентна ставка - фіксована: дисконтна (знижена) процентна ставка становить 0,01 % на день (3,65 % річних), яка застосовується на період строку, визначеного в п.1.2. договору, з урахуванням Програми лояльності Товариства (п.1.4. договору), процентна ставка позаакційна (базова) - 2,99 % на день (1091,35 % річних), яка застосовується у межах строку позики у разі пролонгації строку позики (п.1.4.1. договору) та у випадку користування позикою понад строк, встановлений в п.1.2. договору, в такому разі здійснюється перерахування процентів за позаакційною (базовою) ставкою (п.1.5. договору); строк позики (строк дії договору) становить 22 дні (п.1.2. договору), дата надання позики -08.01.2024, дата повернення позики - 30.01.2024. Таблицею обчислення загальної вартості позики та реальної річної процентної ставки за договором надання грошових коштів у позику, яка є додатком № 1 до договору № 2657630124 та підписана відповідачем одноразовим ідентифікатором, доведено до відома [PERSON] інформацію про загальну вартість кредиту, реальну річну процентну ставку, суму процентів за користування кредитом, визначено дату сплати суми позики та процентів за користування нею (а.с.26). Вказана вище інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом була доведена відповідачу до укладення договору в паспорті споживчого кредиту, який підписаний ним електронним підписом - одноразовим ідентифікатором wkdrwjlo4 (а.с.11-13). На підтвердження укладання договору позики з [PERSON] . Товариством додано роздруківку з електронної пошти позивача - [INFO] , з якої відправлено на електронну пошту відповідача - [INFO] одноразові ідентифікатори для підпису договору позики та паспорту споживчого кредиту (а.с.28). Зазначені одноразові ідентифікатори вказані у договорі позики та паспорті споживчого кредиту після його підписання сторонами (а.с.25, 20 зворот). Позикодавець свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі та надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2000 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №19730-1354-80797244 від 08.01.2024, ID операції 1348949282 (а.с.29), а також листом АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-250708/91215-БТ та випискою по рахунку № [NUMBER] за період 08.01.2024-11.01.2024 (а.с. 79-80), за даними яких на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] , на яку 08.01.2024 зараховано кошти в сумі 2000 грн. В той же час відповідач всупереч умовам кредитного договору свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, кредит не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив. Позивач зазначає, що заборгованість [PERSON] перед ним відповідно до умов договору складає 17 670,00 грн, з яких 2000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 15 670,00 грн - заборгованість за процентами, які нараховані за 529 днів прострочення по 20.06.2025. Перевіряючи правомірність позовних вимог законодавчим нормам, суд виходить з наступного. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч 1 ст. 629 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на зазначене, суд вважає, що договір надання грошових коштів у позику № 2675630124 від 08.01.2024, підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним, належними доказами доведено перерахування суми кредиту на рахунок позичальника. Підписавши кредитний договір, [PERSON] посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, ними погоджено усі істотні умови договору, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач свої обов`язки за договором не виконав, у встановлений договором строк кредит не повернув, відсотків за користування кредитними коштами не сплатив. Враховуючи, що матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та перерахування кредитних коштів на рахунок [PERSON] , суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2000 грн. При цьому перевіряючи правомірність нарахування та розмір відсотків за користування кредитними коштами суд зазначає про таке. Як встановлено судом з умов договору надання грошових коштів у позику № 2657630124 від 08.01.2024, кредит відповідачу надавався строком на 22 календарні дні, датою повернення позики є 30.01.2024. Розділ 4 договору позики визначає умови пролонгації строку позики. Так, відповідно до положень вказаного розділу договору позичальник має право продовжити строк (надалі - Пролонгація) користування позикою. У випадку ініціювання позичальником пролонгації позичальник сплачує Товариству проценти на умовах, що були обрані для здійснення певного виду пролонгації. Після кожного продовження строку позики змінюється кінцева дата строку позики та кінцева дата терміну дії договору на відповідну кількість календарних днів. Позичальник має право здійснити пролонгацію необмежену кількість разів. Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням позичальника в електронній формі, із застосуванням одноразового ідентифікатора, через особистий кабінет позичальника шляхом укладення додаткової угоди (додаткового договору), що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права (п.п.4.1, 4.2, 4.5, 4.7, 4.9 розділу 4 договору). Проте, матеріали справи не містять та позивачем не надано суду доказів пролонгації строку користування позикою відповідачем за договором позики у відповідності до вказаних вище положень розділу 4 договору, а саме доказів укладення додаткової угоди, підписаної із застосуванням одноразового ідентифікатора, щодо пролонгації строку користування позикою. Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). Оскільки докази пролонгації строку користування позикою за договором про надання грошових коштів у позику № 2657630124 від 08.01.2024 відсутні, то строк кредитування за вказаним договором закінчився 30 січня 2024 року, а відтак відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитом з 31.01.2024, тобто поза межами строку кредитування. Враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду та з огляду на погоджені сторонами умови кредитного договору проценти за користування кредитом мають нараховуватись лише протягом строку кредитування, який становить 22 дні, тобто до 30.01.2024. При цьому кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (стаття 1048 ЦК України), однак з такими позовними вимогами позивач не звертався. Крім того, суд зазначає, що при застосуванні відсоткової ставки для нарахування процентів за користування кредитом в межах строку кредитування слід виходити з такого. Як вбачається з умов кредитного договору у разі користування позикою понад встановлений договором строк для нарахування процентів за користування [PERSON] кредитними коштами передбачено застосування процентної ставки позаакційної (базової) у розмірі 2,99 % на день (1091,35 % річних). Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. При цьому, згідно п.17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22.04.2024 - денна ставка не більше 1,5%, з 20.08.2024 - денна ставка не більше 1%. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. На підставі вище зазначеного суд вважає, що розрахунок заборгованості по процентах за користування кредитом за договором № 2657630124 становить 1100 грн (2 000 грн тіло кредиту х 2,50 % х 22 дні), які підлягають стягненню з відповідача. Суд не бере до уваги посилання позивача щодо наявності права на нарахування процентів за кожен день користування позикою на підставі висновку, Великої Палати Верховного суду, зазначеного в постанові від 18.01.2022 в справі № 910/17048/17, а саме, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів (п.123 постанови), з огляду на таке. У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду у пункті 141 уточнила висновок, викладений у п.123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, та зазначила, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі визначеному законом або договором. Також у пункті 146 постанови від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення витання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. А тому посилання позивача про наявність права на нарахування процентів за кожен день користування позикою на підставі висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, є наслідком суб`єктивного сприйняття викладеної ВП ВС позиції. На підставі зазначеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з [PERSON] заборгованості за договором надання грошових коштів у позику №2657630124 від 08.01.2024 у розмірі 3100 грн (2000 грн тіло кредиту + 1100 грн проценти за користування кредитом). Враховуючи часткове задоволення позову на 17,54 %, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 17,54 % від 2422,40 грн, що становить 424,89 грн.

Outcome: partial