Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог та аргументів сторін 03 квітня 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє його представник адвокат Хартов М.В., до АТ «Райффайзен Банк», АТ «Оксі Банк», ТОВ «Компані Фінанс» та [PERSON] про визнання дії АТ «Райффайзен Банк» щодо позбавлення права поручителя [PERSON] у здійсненні повного погашення заборгованості за кредитним договором № 014/0075/74/63238 від 16 серпня 2006 року та набутті права кредитора в зобов`язанні противоправними; визнання договору відступлення права вимоги від 31 жовтня 2023 року між АТ «Райффайзен Банк» та АТ «Оксі Банк» недійсним та застосування наслідків недійсності правочину до договору відступлення права вимоги від 31 жовтня 2023 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Компані Фінанс», а також про зобов`язання АТ «Райффайзен Банк» надати [PERSON] право виконати усі зобов`язання перед АТ «Райффайзен Банк» станом на 26 вересня 2023 року з метою повного погашення заборгованості за кредитним договором № 014/0075/74/63238 від 16 серпня 2006 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16 серпня 2006 року між «Акціонерним поштово-пенсійним банком Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0075/74/63238, за яким банк надав останній кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 66000 доларів США на споживчі цілі придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , строком до 16 серпня 2026 року, зі сплатою відсотків у розмірі 11,5% річних та комісій відповідно до договору. З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань 16 серпня 2006 року «Акціонерний поштово-пенсійний банк Аваль» та позивач уклали договір поруки, за яким останній взяв на себе зобов`язання перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за кредитними зобов`язаннями [PERSON] , а 23 серпня 2026 року «Акціонерний поштово-пенсійний банк Аваль» та [PERSON] уклали договір іпотеки, предметом якої стала квартира, за адресою: [ADDRESS] . За умовами додаткової угоди до кредитного договору від 16 вересня 2015 року [PERSON] отримала другий транш кредиту у сумі 811815,62 грн з остаточним погашенням другого траншу - 17 березня 2030 року, та процентною ставкою з 17 вересня 2025 року у розмірі 17,00% річних, на підставі чого додатковою угодою до договору поруки внесені відповідні зміни. Зобов`язання за кредитним договором повністю виконував позивач з подальшим переоформленням на нього права власності на квартиру відповідно до домовленості із [PERSON] , яка є йому рідною сестрою, оскільки на той момент [PERSON] не мав можливості самостійно укласти кредитний договір і договір іпотеки. [PERSON] у іпотечній квартирі офіційно зареєстрував своє проживання, та оселився з родиною. Оскільки пропозицію позивача достроково повністю погасити кредитні зобов`язання і перереєструвати на нього квартиру відповідачка [PERSON] проігнорувала, позивач перестав сплачувати щомісячні платежі. Починаючи з 21 березня 2023 року, з метою виконання своїх обов`язків поручителя [PERSON] неодноразово звертався до АТ «Райффайзен Банк» із заявами про переоформлення на нього кредитного договору, про повне погашення заборгованості за договором. У кінцевому підсумку отримав відповідь банку про те, що без згоди [PERSON] повного погашення заборгованості він зробити не може. На розгляді Пересипського (Суворовського) районного суду м.Одеса перебуває справа №523/17164/23 за позовною заявою АТ «Райффайзен Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, яка 27 вересня 2023 року надійшла до суду, 03 листопада 2023 року після усунення недоліків відкрито провадження у справі. Проте, ще до відкриття провадження у справі №523/17164/23 АТ «Райффайзен Банк» мав можливість досудового врегулювання спору, надавши можливість позивачеві, як поручителю виконати свої зобов`язання шляхом повної оплати боргу за кредитом, але навмисно цього не зробив з метою додаткового збагачення та у подальшому звернення стягнення на квартиру, а також порушив право позивача шляхом позбавлення його права на інформацію про розмір боргу та можливість його сплатити, ігноруючи законні вимоги [PERSON] від 21 березня 2023 року, 19 червня 2023 року, 12 липня 2023 року, та 26 вересня 2023 року. У ході розгляду вказаної справи позивачем було з`ясовано, що 31 жовтня 2023 року АТ «Райффайзен Банк» уклав з АТ «ОКСІ БАНК» договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/0075/74/63238 від 16 серпня 2006 року, в той же день 31 жовтня 2023 року ТОВ «Компані Фінанс» уклало з АТ«ОКСІ БАНК» договір про відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором, на підставі чого ТОВ «Компані Фінанс» стало кредитором [PERSON] та [PERSON] за кредитними зобов`язаннями та іпотекодержателем квартири за адресою: [ADDRESS] . 04.12.2023 рішенням Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності банків небанківських фінансових послуг Національного банку України у фінансовій установі ТОВ «Компані фінанс» анульовані всі наявні ліцензії, зокрема на надання послуг з факторингу, з фінансового лізингу, надання коштів у позику. Позивач вважає, що між сторонами укладені договори, які кваліфікується як договір факторингу, але їхній суб`єктний склад не відповідає встановленим вимогам, зокрема фактор (набувач права грошової вимоги) не має на момент укладання договору відповідної ліцензії і не включений до Державного реєстру фінансових установ України, тому такий договір кваліфікується як оспорюваний та визнається недійсним судом. Оскільки оспорюваний правочин суперечить приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктного складу договору факторингу, то вони підлягають визнанню недійсними відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України. Крім того, укладенням договорів відступлення права вимоги порушено права та законні інтереси поручителя [PERSON] , які останній мав право реалізувати раніше їх укладення, та набути всіх прав кредитора за кредитним договором після виконання кредитних зобов`язань, як поручитель. У зв`язку з цим позивач вважає способом захисту свого порушеного права - визнання недійсними договорів відступлення права вимоги від 31 жовтня 2023 року між AT «Райффайзен Банк» та АТ «ОКСІ БАНК», та між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Компані Фінанс» на підставі ч.1 ст. 215 ЦК України, та зобов`язання АТ «Райффайзен Банк» з метою повного погашення заборгованості за кредитним договором № 014/0075/74/63238 від 16 серпня 2006 року надати позивачу право виконати усі зобов`язання перед АТ «Райффайзен Банк» станом на 26 вересня 2023 року. 20\~червня 2024\~року представник\~відповідача АТ\~«Райффайзен Банк»\~надав суду\~письмові пояснення,\~в яких\~зазначає,\~що укладання\~договорів відступлення\~прав вимог\~відбулось відповідно\~до вимог\~діючого законодавства\~на час\~їх укладення.Первісний кредитор АТ «Райффайзен Банк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а позичальниця не повернула грошові кошти, у зв`язку з чим, кредитор має право вимагати від боржниці виконання її обов`язків, на момент укладення договорів відступлення між АТ «Райффайзен Банк» та АТ «Оксі Банк» зобов`язання за кредитним договором не припинились, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання (ст. 513 ЦК України), Твердження позивача, що укладені договори відступлення права вимоги містять ознаки договору факторингу не відповідає дійсності, норми статтей 1077, 1079, 1084 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. За своєю правовою природою спірний договір є договором купівлі- продажу вимоги, оскільки АТ «Райффайзен Банк» уступив грошові вимоги до [PERSON] в обмін на грошові кошти, які АТ «ОКС1 БАНК» зобов`язалося сплатити первісному кредитору. Відповідно норм ЦК України відступлення права вимоги виступає способом зміни кредитора у зобов`язанні (загальне), а факторинг - цілісний самостійний вид договору (спеціальне). Цесія відрізняється від факторингу, зокрема своїм складом: фактором може бути банк чи фінансова установа, цесіоаром будь-яка особа; факторинг передбачає відступлення грошової вимоги, при цесії може бути відступлено, як право грошові вимоги, так і не грошової, договір факторингу має більш складну правову природу в порівнянні з цесією, оскільки співвідноситься з відносинами позики та кредиту. Отже, договір, в якому відсутні елементи договору позики або кредитного договору, не є договором факторингу у розумінні чинного законодавства. При укладенні договорів між АТ «Райффайзен Банк» та АТ «Оксі Банк» сторони договору керувалися положеннями ст. ст. 512-519 ЦК України та були дотримані вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину. Позовна вимога про зобов`язання не може бути задоволена, оскільки АТ «Райффайзен Банк» з укладенням оскаржуваних договорів відступлення права вимоги втратило статус кредитора за кредитним договором № 014/0075/74/63238 16 серпня 2006 року і не має права отримувати кошти в рахунок погашення заборгованості за ним. Крім того, твердження позивача про бажання як фінансового поручителя погасити існуючу заборгованість за кредитним договором № 014/0075/74/63238 16 серпня 2006 року, яка виникла станом на 26 вересня 2023 року, не знайшло своє підтвердження під час розгляду справи № 523/17164/23 про стягнення заборгованості станом на 02 серпня 2023 року, оскільки позовні вимоги він не визнає, що свідчить про маніпулювання останнім фактами та обставинами справи з метою уникнення від відповідальності та погашення кредитної заборгованості. 09 липня 2024 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника відповідача ТОВ «Компані Фінанс» - Федяєва С.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник зазначив, що вказані позивачем обставини не доводять обґрунтованість позовних вимог, не підтвердженні доказами та суперечать чинному законодавству. посилання позивача на анулювання ліцензій ТОВ «Компані Фінанс» не може бути підставою для задоволення позову, так як на момент укладання договорів ліцензії були дійсними, а відкликання ліцензій має наслідки лише на подальші договори, і не змінює стан для договорів, укладених до відкликання ліцензій. Договори відступлення права вимоги не можуть порушити права та законні інтереси поручителя [PERSON] щодо погашення заборгованості, оскільки договори лише змінюють кредитора, тобто замість АТ «Райффайзен Банк» кредитором стало ТОВ «Компані Фінанс», і свої побажання сплатити борг позивач мав висловити товариству. АТ «Райффайзен Банк» та АТ «ОКСІ БАНК» є діючими банками і мають всі необхідні ліцензії. На підставі викладеного представник ТОВ Компані Фінанс» просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. 13\~липня 2024\~року у\~відповіді на\~відзив представник\~позивача \~адвокат Хартов\~М.В.\~просив визнати\~відзив на\~позовну заяву,\~поданий представником\~ТОВ «Компані\~фінанс»,\~та обставини\~викладені в\~ньому,\~такими що\~поданні з\~порушенням порядку\~встановленого законом,\~оскільки [PERSON] \~перебуває на\~військовій службі\~у військовій\~частині [NUMBER] \~з 24.03.2022\~року \~до теперішнього\~часу,\~оскільки проходження\~військової служби\~є несумісним\~з діяльністю\~адвоката,\~а тому\~останній зобов`язаний\~був подати\~заяву про\~зупинення адвокатської\~діяльності відповідно\~до ч.\~2\~ст.\~7\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність».Отже, відзив відповідача ТОВ «Компані Фінанс» поданий з грубими порушеннями ЦПК України, підписаний і поданий неналежним представником, повноваження якого на ведення справи в суді не підтверджені належними документами. У запереченнях на відповідь на відзив від 15 липня 2024 року адвокат Федяєв С.В. зазначив, що він як представник ТОВ «Компані Фінанс» має всі повноваження подавати та підписувати документи від імені товариства. Рух справи в суді 25 квітня 2024 року після отримання інформації щодо місця реєстрації відповідачки відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження. 22 серпня 2024 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду. Пояснення учасників справи в суді Представник позивача адвокат Хартов М.В. у судовому засіданні 14 жовтня 2025 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Позивач також підтримав свій позов та зазначив, що кредит був оформлений на його сестру відповідачку [PERSON] по домовленістю з нею, квартира придбавалася для нього, і в наступному сестра мала переоформити у його власність. Кредит сплачувався його коштами, у сестри грошей не було. Коли він поставив питання про переформлення кредиту на нього, він звернувся в банк, йому повідомлено про необхідність врегулювання цього питання з позичальницею. З вказаним питанням він звернувся до [PERSON] , однак вона не відреагувала, взагалі перестала з ним контактувати, після чого він перестав сплачувати кредит, сподіваючись на те, що сестра виконає домовленості. Оскільки [PERSON] не сплачувала самостійно кредит утворилася заборгованість, тому він вирішив сплатити прострочену заборгованість, але в банку йому було відмовлено в прийнятті оплати за прострочений період. Про подання позову на повне стягнення заборгованості дізнався в грудні 2023 року, а в лютому 2024 року про зміну власника квартири і правонаступника банку. Відповідачка знаходиться за кордоном, і де саме, йому невідомо. Представник відповідача АТ «Райффайзен Банк» - Собчук О.В. у режимі відеоконференції позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві. Також представник зазначив, що подання позову на стягнення боргу відбулосяя після утворення заборгованості, банк прийняв рішення про звернення до суду, що є його правом, а в наступному продав право вимоги АТ «Оксі Банк». Інші учасники процесу у судове засідання 14 жовтня 2025 року не з`явилися, повідомлені належним чином. Відповідачка [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлялася за зареєстрованою адресою місця проживання, проте повідомлення повернулося до суду без вручення адресату з довідками АТ «Укрпошта»- «Адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, на підставі положень п.4 ч.8 ст. 128 та абз. 2 ч. 1 ст. 131 ЦПК України вона вважається повідомленою належним чином, із клопотаннями до суду не зверталася, відзив на позов не подавала. Відповідачі АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Компані Фінанс» про слухання справи повідомлялися шляхом отримання судових повісток у ЕК як користувачі системи «Електронний суд», своїх представників у судові засідання не забезпечили, із клопотаннями не зверталися. АТ «Оксі Банк» відзив не позов не надало. Згідно з вимогами ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Мотивувальна частина Фактичні обставини справи встановлені судом Судом встановлено, що 16 серпня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0075/74/63238, за яким банк надав останній кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 66000 доларів США на споживчі цілі придбання квартири за адресою: [ADDRESS] , строком до 16 серпня 2026 року, зі сплатою відсотків у розмірі 11,5% річних та комісій відповідно до договору. З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань 16 серпня 2006 року Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль» та [PERSON] уклали договір поруки, за яким останній взяв на себе зобов`язання перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за кредитними зобов`язаннями [PERSON] , а 23 серпня 2026 року Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль» та [PERSON] уклали договір іпотеки, предметом якої стала квартира придбана двокімнатна квартира загальною площею 54,7 кв.м, житловою площею 29,9 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . За умовами додаткової угоди до кредитного договору від 16 вересня 2015 року [PERSON] отримала другий транш кредиту у сумі 811815,62 грн з остаточним його погашенням - 17 березня 2030 року, та з 17 вересня 2025 року процентною ставкою у розмірі 17,00% річних, на підставі чого додатковою угодою до договору поруки внесені відповідні зміни. Відповідачка [PERSON] частково виконувала зобов`язання за кредитним договором, оплата проводилася [PERSON] , дружиною позивача, на підставі довіреності, що не заперечувалося учасниками справи. 27 вересня 2023 року АТ «Райффайзен Банк» звернувся до Пересипського (Суворовського) районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 519213,57 грн, та складається із заборгованості за кредитом - 473637,30 грн; заборгованості за відсотками - 45576,27 грн. 03 листопада 2023 року відкрито провадження у справі. 31 жовтня 2023 року АТ «Райффайзен Банк» уклав з АТ «Оксі Банк» договір про відступлення права вимоги за кредитним договором № 014/0075/74/63238 від 16 серпня 2006 року, в той же день 31 жовтня 2023 року ТОВ «Компані Фінанс» уклав з АТ «Оксі Банк» договір про відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором, за яким ТОВ «Компані Фінанс» стало кредитором [PERSON] та [PERSON] 19 грудня 2023 року ТОВ «Компані Фінанс» зареєстрований як іпотекодержатель квартири за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, що адреса проживання позивача зареєстрована у вказаній квартирі, доступу до квартири він немає. Позиція суду Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з частинами першою та другою\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно з ч.2 ст.555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг. За нормами ч.2 ст.556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Згідно з частинами першою та другою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Згідно зі статтею 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (стаття 1078 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Як закріплено\~нормами\~ч.1\~ст.4\~ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч.1\~ст.5\~ЦПК\~України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з нормами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~Відповідно до ч.1,2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Нормами ч.1,2 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За нормами ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~вимог ст.80\~ЦПК України достатніми\~є докази,\~які у\~своїй сукупності\~дають змогу\~дійти висновку\~про наявність\~або відсутність\~обставин справи,\~які входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 зазначено, що «цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом». Як судом було встановлено позивач за договором поруки взяв на себе зобов`язання відповідати по грошовим зобов`язанням відповідачки [PERSON] , яка на той час була власницею квартири і передавала квартиру в іпотеку. Позивач підтвердив, що півроку не надходили оплати за кредитом і в результаті утворилася заборгованість, яку позичальниця не сплачувала. При цьому, суд, враховуючи вказані вище норми, звертає увагу на те, що наявність чи відсутність заборгованості за кредитом не впливає на право кредитора на укладення договору відступлення прав вимоги. Оцінивши надані докази в сукупності, враховуючи підстави для заявленого позову, правовідносини, які склалися між сторонами, суд дійшов висновку, що позивач не довів порушення своїх прав укладеними договорами.

Outcome: dismissed