Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

У серпні 2025 року позивач [PERSON] звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 серпня 2022 року Подільським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №1136. Однак спільне життя у них з відповідачем не склалося, відносини між ними погіршилися, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Посилаючись на те, що сторони припинили шлюбні відносинита не бажають зберегти шлюб, оскільки це суперечить їхнім інтересам, а тому примирення та подальше їхнє спільне життя неможливе, позивач просила шлюб розірвати. 14 серпня 2025 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 15.09.2025 року від відповідача надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Необхідність участі в режимі ВКЗ обгрунтував тим, що з боку позивачки існують погрози щодо можливого застосування щодо нього фізичного насильства та примусового звернення до територіального центру комплектування, а також у зв`язку із станом здоров`я. На підтвердження проблем зі здоров`ям долучив копії медичних довідок, епікризів та документів, що підтверджують стан здоров`я. Крім того, до клопотання долучив скріншоти переписки з дружиною у мобільному застосунку «Viber», на яких відображено словесну перепалку з дружиною з використанням неценцурних слів. 23.09.2025 року від позивачки надійшли заперечення на додатки до клопотання відповідача про участь в судовому засіданні в режимі ВКЗ. Вказує, що долучені скріншоти є підробленими, оскільки вона не отримувала від [PERSON] повідомлень такого змісту. Пояснила суду, що вони разом прийняли участь у програмі «ЕКО», внаслідок чого позивачка наразі вагітна, однак відповідач не працює, не допомогає фінансово, зловживає психотропними речовинами, не поважає її як жінку, принижує та ображає. 14.10.2025 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла відповідь на письмові заперечення сторони позивача. Відповідач заперечує щодо розлучення, визнає, що під час конфліктів з дружиною у стані емоційного гніву писав повідомлення, що містили різкі та негативні висловлювання, однак готовий утримуватись від таких висловлювань у майбутньому та підтримувати конструктивний діалог задля збереження сім`ї. 14.10.2025 року надійшов Відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] не заперечує щодо розірвання шлюбу, однак вважає, що це можливо зробити лише після народження дитини. Не заперечує, що у відносинах виникали труднощі, проте позивачка свідомо подала їх однобічно, намагаючись відобразити ситуацію виключно у власних інтересах. Крім того, 14.10.2025 року від [PERSON] надійшло клопотання про відкладенн розгляду справи до народження дитини та завершення першого місяця її життя. Обгрунтував це тим, що судовий процес негативно впливає на здоров`я позивачки та ще ненародженої дитини. Психоемоційний стан матері під час вагітності має прямий вплив на здоров`я плоду, особливо вразливим є період після народження дитини, зокрема перший місяць життя, коли дитина найбільше потребує спокою та уваги обох батьків. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала та просила суд розірвати шлюб, оскільки не проживає з відповідачем з січня 2025 року. Повідомила суду, що вагітна за програмою «Еко», однак строку на примирення не просить та наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання з`явився в режимі відеоконференцзв`язку. Під час вступного слова позовні вимоги визнав та не заперечував щодо розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Так, відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 18 серпня 2022 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , про що 18 серпня 2022 року. складено актовий запис №1136. Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. В обґрунтування позову позивач стверджує, що вони з відповідачем не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин, примирення між ними та подальше їхнє спільне життя є неможливими. Судом беруться до уваги такі її доводи, оскільки їх визнав відповідач, який не заперечив щодо розірвання шлюбу, що вбачається із його вступного слова 20.10.2025 р. Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що сторонами висловлено взаємну згоду на розірвання шлюбу, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін. Судом враховується позиція Верховного Суду, викладена у постанові КЦС ВС від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18 (61-3235св19), згідно з якою закріплена статтею 111Сімейного кодексу України норма щодо необхідності вжиття заходів до примирення подружжя є диспозитивною, оскільки суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Таким чином, з`ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, та те, що сторони висловили взаємну згоду на розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, а тому суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного,

Outcome: approved