Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання протиправним та зобов`язання вчинити певні дії посилаючись на те, що позивач [PERSON] ( [PERSON] до зміни прізвища) та позовач [PERSON] ( [PERSON] до зміни прізвища) є власниками нерухомого майна у [ADDRESS] , на підставі договору купівлі продажу від 20 травня 2005 року. Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,1172 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку , будівель та споруд. Земельна ділянка несформована, кадастровий номер не визначений і належить до комунальної форми власності. Щодо вказаної земельної ділянки позивачі мають намір реалізувати своє право оренди. Позивачі неодноразово зверталися до відповідача для погодження та визначення меж земельних ділянок, проте відповідач не надала погодження, не сприяла в установленні меж. Через дії відповідача не було виконано погодження меж земельної ділянки, що перешкоджає у реалізація права позивачів. Дії відповідача є неправомірними. Позивачі з метою реалізації права на отримання земельної ділянки в оренду звернулися до Київської районної у м. Полтаві ради для прийняття рішення про надання дозволу на розробку документації у сфері землеустрою, проекту землеустрою відведення земельної ділянки, проте рішення про задоволення їх заяви не прийнято. Просили визнати незаконною відмову відповідача [PERSON] у погодженні графічних матеріалів розроблених 13.07.2023р, ПП ПБТІ «Інвентаризатор» на замовлення позивачів [PERSON] та [PERSON] , щодо земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] . площею 0.1 172 га" для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Зобов"язати \~ \~ \~ \~відповідача [PERSON] відповідно до ч.3 ст. 103 ЗК України, не чинити перешкод у визначенні меж та співпрацювати із позивачами шляхом погодження графічних матеріалів розроблених 13.07.2023р, ПП ПБТІ «Інвентаризатор» щодо земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0.1172 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 19 серпня 2025 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 04 вересня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачем [PERSON] не надано суду відзиву чи клопотань в рамках даної справи. Представник третьої особи Київської районної у м. Полтави ради надав заяву, де повідомив, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2024 року справа № 440/768/24 за позовом Першого заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтересах держави до Полтавської міської ради, треті особи на стороні відповідача: Шевченківська районна у місті Полтаві рада, Подільська районна у місті Полтаві рада, Київська районна у місті Полтаві рада, про визнання протиправним та не чинним нормативно-правового акту - визнано протиправним та не чинним рішення третьої сесії восьмого скликання Полтавської міської ради від 19.03.2021 року «Про визначення обсягу окремих повноважень із земельних відносин у місті Полтаві рад». Тобто на сьогодні у Київської районної у місті Полтаві ради відсутні відповідні повноваження. Суд, дослідивши докази по справі , дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку з господарськими спорудами,що знаходиться в [ADDRESS] . Право власності зареєстровано в установленому законом порядку. Частиною 1 ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч. 2 ст. 120 ЗК України). Положення ч. 2 ст. 120 ЗК України та ч. 1 ст. 377 ЦК України закріплюють принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Позивачі бажають оформити право оренди на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] . У позовній заяві позивачі посилаються, що неодноразово звертались до відповідача [PERSON] щодо погодження меж земельних ділянок. Відповідно до ч. 3 ст. 158 ЗК України \~органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) надано висновок, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Аналогічний правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду України від 28 березня 2018 року №681/1039/15-ц; постанові Верховного Суду в складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі № 350/1137/16-ц (провадження № 61-14260св18). Стаття 198 ЗК України вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а з мотивів відмови. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах №350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) та №514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19), постанові Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 404/3048/18 (провадження № 61-19228св19). На думку ВП ВС у процесі оформлення права на земельну ділянку достатньо не підписати Акт погодження меж із суміжними землекористувачами та власниками земельної ділянки, а лише запропонувати їм це зробити. Якщо сусід відмовляється це зробити, то це його конституційне право на вільне волевиявлення та реалізація належних йому прав, або іншими словами: "ніхто не може нікого заставити щось підписувати". Головне тут те, що підписання або непідписання Акту погодження меж із суміжними землекористувачами та власниками земельної ділянки не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, тому не може вплинути на саму процедуру приватизації. При добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акту погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність. Вказаний висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18). Вирішуючи даний спір, суд вважає за необхідне навести обґрунтування щодо ефективності обраного позивачами способу захисту у даній справі. Перш за все, варто зважати на те, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, щоб забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19. Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги про визнати незаконною відмову відповідача [PERSON] у погодженні графічних матеріалів розроблених 13.07.2023р, ПП ПБТІ «Інвентаризатор» на замовлення позивачів [PERSON] та [PERSON] , щодо земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] . площею 0,1172 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та зобов`язання відповідача [PERSON] відповідно до ч.3 ст. 103 ЗК України, не чинити перешкод у визначенні \~ \~ \~ \~меж та співпрацювати із позивачами шляхом погодження графічних матеріалів розроблених 13.07.2023р, ПП ПБТІ «Інвентаризатор» щодо земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] , площею 0.1172 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, не є ефективним способом захисту позивачів у справі. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд дійшов до висновку, що позивачі обрали неправильний спосіб захисту своїх прав і інтересів, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення. За вказаних обставин в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed