Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

В листопаді 2024 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві позивачка вказала, що [INFO] помер [PERSON] , який був її цивільним чоловіком та двоюрідним братом відповідачів. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді рухомого та нерухомого майна, зокрема: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 1,87 га, кадастровий номер 6125587100:01:001:0045, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ридодубівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області (надалі - земельна ділянка 1); земельної ділянки площею 1,87 га, кадастровий номер 6125587100:01:001:0046, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ридодубівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області (надалі - земельна ділянка 2); автомобіля «DАСІА LOGAN», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , синього кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Заповіту [PERSON] не залишав. Згідно інформації приватного нотаріуса Усик Г. Я. вбачається, що 03.11.2023 року за заявами про прийняття спадщини відповідачів заведено спадкову справу № 22/2023 до майна померлого [PERSON] . В жовтні 2024 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Усик Г. Я. з заявою про видачу їй свідоцтв про право на спадщину на спадкове майно. Однак, їй було відмовлено, оскільки між сторонами існує спір щодо оформлення спадкових прав на згадане вище спадкове майно. Нотаріусом було рекомендовано звернутися в суд для вирішення питання визнання права власності на спадкове майно. Враховуючи те, що відповідачі є двоюрідними братами та сестрами спадкодавця, відповідно до ст.ст. 1261-1265 ЦК України, вони є спадкоємцями п`ятої черги. Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 19.07.2023 року у справі № 595/813/23 встановлено, що позивачка та спадкодавець проживали однією сім`єю без шлюбу з травня 2010 року по 04.05.2023 рік. Таким чином, [PERSON] відповідно до ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги. Оскільки вона від спадщини не відмовилася, то вправі успадкувати все майно, що належало спадкодавцю незалежно від волі та претензій відповідачів. Тому просить визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В березні 2025 року представник позивачки Дядик Я. Б. подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначив, що позов обґрунтований тим, що позивачка є спадкоємцем четвертої черги, так як проживала із спадкодавцем однією сім`єю більше 5-ти років, що встановлено рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 19.07.2023 року у справі № 595/813/23. Однак, рішенням Тернопільського апеляційного суду від 27.02.2025 року рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 19.07.2023 року скасовано, а справу закрито, оскільки дана справа містить спір про право. Позивачу роз`яснено, що встановлення даного факту відбувається в позовному провадженні. [PERSON] в червні 2008 року познайомилась із [PERSON] , їхні стосунки переросли в більш тісні, а з травня 2010 року вони почали проживати разом однією сім`єю як чоловік та жінка у будинковолодінні останнього в с. Білий Потік Чортківського району. За час спільного проживання позивачка та [PERSON] зробили косметичний ремонт помешкання, поміняли вікна, вели спільне господарство (вирощували курей, свиней, садили город тощо), мали спільний бюджет, купували майно та товари для сумісного користування, спільно проводили свята, піклувалися один про одного. Оскільки дітей у [PERSON] не було, а його мати та баба померли, то спільно відвідували родичів по лінії [PERSON] , так як зі своїми родичами [PERSON] зв`язок не підтримував. Позивачка здійснювала піклування за [PERSON] , коли той у жовтні 2020 року захворів на СОVID та потребував стороннього догляду і піклування. За час спільного проживання вони придбали у 2015 році - кухонний гарнітур, у квітні 2016 року - легковий автомобіль, який було зареєстровано за [PERSON] , у березні 2023 року - плиту газову та інші малоцінні предмети домашнього вжитку та інтер`єру. Позивачка провела чин похорону [PERSON] , поминок на 9-тий, 40-вий день та 1 рік. Їй 15 травня 2023 року була виплачена допомога на поховання спадкодавця. Тобто між ними з травня 2010 року по 04 травня 2023 року склалися сталі відносини, що притаманні подружжю, проте вони не звертались до державного органу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації шлюбу. Тому позивачка просить встановити факт її проживання однією сім`єю з [PERSON] , який помер [INFO] , без реєстрації шлюбу, в період з травня 2010 року по [INFO] та визнати за нею право власності на спадкове майно після його смерті. В березні 2025 року представник відповідачів [PERSON] подав відзив на позовну заяву, зазначив, що відповідачі повністю заперечують позовні вимоги позивачки про встановлення факту проживання сім`єю з [PERSON] та визнання права власності на спадкове майно. Позивачка не довела наявність з померлим відносин, які б за своїми ознаками утворювали фактичну сім`ю (так званий «цивільний шлюб»). Також не надала доказів постійного спільного проживання з [PERSON] як єдиною сім`єю: не надано жодних офіційних документів (довідок, відомостей про спільну реєстрацію місця тощо) чи переконливих свідчень про проживання, що вони мешкали разом на спільній житловій площі до дня смерті [PERSON] . Також відсутні докази ведення ними спільного господарства: не надано даних про спільний бюджет, сплату спільних рахунків, здійснення спільних придбань майна тощо. Не встановлено і факт наявності взаємних зобов`язань, притаманних подружжю, таких, як турбота один про одного, спільне планування сімейного життя, взаємна матеріальна підтримка та інші подібні зобов`язання. Навпаки, матеріали справи свідчать про те, що відносини між ними носили випадковий (епізодичний) характер і не набули ознак сталого сімейного союзу. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Дядик Я. Б. збільшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позову не визнавали, заперечували, що позивачка та [PERSON] спільно проживали та вели спільне господарство, бачили позивачку у нього зрідка. Представник відповідачів [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає, що в судовому засіданні не підтверджено, що позивачка з померлим проживали однією сім`єю. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши письмові докази в справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Конвенції встановлено і право на шлюб. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України). Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Отже, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення таких юридичних фактів як: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та позивач (заявник) проживали однією сім`єю. Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] народилася [INFO] в с. Ріпинці Бучацького району Тернопільської області, що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим 11 березня 1997 року Бучацьким РВ УМВС України в Тернопільській області. [INFO] в м. Чортків Тернопільської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Білобожницькою сільською радою Чортківського району Тернопільської області. Із довідки № 9-111 від 15.05.2024, виданої Ридодубівським старостинським округом Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області вбачається, що в [ADDRESS] на день смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в житловому будинку був зареєстрований сам. Згідно Акту про фактичне місце проживання Ридодубівського старостинського округу № 9 Білобожницької сільської ради від 12.05.2023 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживала без реєстраційного обліку в житловому будинку в [ADDRESS] разом із [PERSON] , який помер [INFO] , за період з 01 травня 2020 року до дня смерті [INFO] . З довідки № 9-265 від 02.06.2023, виданої старостою Ридодубівського старостинського округу Білобожницької сільської ради вбачається, що в [ADDRESS] на день смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , в житловому будинку був зареєстрований сам. Згідно акту про фактичне місце проживання від 12.05.2023, складеного комісією [PERSON] проживала разом в житловому будинку з [PERSON] без реєстраційного обліку з 01.05.2010 до дня смерті [INFO] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 287239194 від 29.11.2021 вбачається, що [PERSON] був власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 448509 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,87 га, кадастровий номер 6125587100:01:001:0045, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ридодубівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області. Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 30 липня 2008 року та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6103855302017 від 04.09.2017 підтверджується, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 1,87 га, кадастровий номер 6125587100:01:001:0046, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ридодубівської сільської ради Чортківського району Тернопільської області. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] за [PERSON] зареєстрований транспортний засіб «DАСІА LOGAN», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , синього кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Згідно довіреності від 13 квітня 2016 року вбачається, що [PERSON] цією довіреністю, що ґрунтується на усному безоплатному договорі, уповноважив [PERSON] , [PERSON] , кожний з яких вправі діяти самостійно , представляти його інтереси у відповідних органах, а також розпоряджатися належним йому транспортним засобом «DАСІА LOGAN» 1.4, 2006 року випуску, кузов № [NUMBER] . Також позивачка подала суду копії товарних чеків про купівлю предметів побуту, копію виписки з історії хвороби [PERSON] та довідки про причину його смерті, виписки по картковому рахунку про зарахування разової виплати від ПФУ на її ім`я. В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] дали покази, що [PERSON] дійсно з травня 2010 року по день смерті проживала з [PERSON] однією сім`єю, вели спільне господарство, проводили ремонт у будинку, купляли меблі та побутову техніку. [PERSON] представляв її знайомим та сусідам як свою дружину. Після його смерті позивачка провела чин похорону та поминальні служби, доглядає за могилою. У суду немає підстав ставити під сумнів вказані покази свідків. За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, покази свідків, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи неможливість в інший спосіб встановити факт спільного проживання, з метою непорушення спадкових прав заявниці, реалізація яких залежить виключно від доведення вищезазначеного юридичного факту, суд приходить до висновку про необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , без реєстрації шлюбу в період з травня 2010 року по [INFO] . В той же час, заперечення відповідачів не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та належними і допустимими доказами, показами свідків не підтверджені. З листа приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Усик Г. Я. № 444/02-14 від 25.10.2024 вбачається, що позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки наявний спір щодо оформлення спадкоємцями спадкових прав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з частиною 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Суд вважає, що позивачка [PERSON] після смерті спадкодавця відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України є спадкоємцем його майна і спадщина належить їй з часу її відкриття. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, задовольнивши позов.

Outcome: approved