Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

У серпні 2025 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 816194 від 07.02.2022 року в розмірі 54730,61 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.02.2022 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено Договір № 816194 про надання споживчого кредиту у розмірі 25000,00 грн. на споживчі потреби, строк повернення до 07.02.2025 року. 03 серпня 2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу № 0308-23 від 03.08.2023 року про відступлення права вимоги за Кредитними договорами. Згідно з реєстром прав вимоги до Договору факторингу № 0308-23 від 03.08.2023 року, сума заборгованості відповідача станом на дату відступлення прав вимоги становить 54730,61 грн, що складається з: заборгованості по тілу кредиту 20000,00 грн. та заборгованості за відсотками 34730,61 грн. Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 54730,61 грн та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір - 2 422, 40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. Ухвалою Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 26.08.2025 цивільну справу передано на розгляд Компаніївського районного суду Кіровоградської області. Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 18.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та відповідних доказів. Клопотань про розгляд справи з викликом сторін та відзиву на позов до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.02.2022 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено Договір № 816194 про надання споживчого кредиту, підписаний відповідачем власноручно. Відповідно до умов Договору відповідачу було надано кредит у розмірі 25000,00 грн. на споживчі потреби, строком 1096 днів, з кінцевим терміном повернення до 07.02.2025 року (включно) (п. 1.4 Договору) зі сплатою процентів за користування кредитом за перший день користування кредитом 25% в день, за всі наступні дні користування кредитом 100% річних (п. 1.5 Договору). Кредитні кошти надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування у розмірі 20000 грн. на банківський рахунок споживача. Грошові кошти у розмірі 5000 грн на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом (п. 2.1 Договору). З копії платіжного доручення № 15816 від 07.02.2022 року вбачається, що ТОВ "Слон Кредит" виконало свої зобов`язання за договором перед відповідачем по справі належним чином, перерахувавши на її картковий рахунок грошові кошти в сумі 20000 грн. Між ТОВ "Діджи Фінанс" та ТОВ "Слон Кредит" 03 серпня 2023 року укладено договір факторингу № 0308-23 від 03.08.2023, відповідно до умов якого ТОВ "Слон Кредит" відступило ТОВ "Діджи Фінанс" право грошової вимоги визначені в реєстрі прав вимоги. Відповідно до умов договору факторингу відбулось відступлення права вимоги і за Договором, укладеним між ТОВ "Слон Кредит" та [PERSON] . Як вбачається з витягу з Додатку до Договору факторингу № 0308-23 від 03.08.2023 року, позивач отримав право вимоги до відповідача щодо стягнення з останнього заборгованості за Кредитним договором у розмірі 54730,61 грн. Позивачем направлялась відповідачу досудова вимога від 31.07.2024 року про погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно зі ст.\~509\~Цивільного Кодексу\~України (надалі за текстом -\~ЦК України) України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтями\~525,\~526 ЦК України\~визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а згідно до\~ст. 530 ЦК України\~- якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Виконання зобов`язання в належний термін - це один з елементів належного виконання зобов`язання. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 611 ЦК України\~визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва , виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем), виконання обов`язку боржника третьою особою, а також в інших випадках, встановлених законом. Частиною 1 ст.1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач своєчасно не виконував свої зобов`язання за Кредитним договором, що відображено у відповідному розрахунку заборгованості, а позивач за Договором факторингу набув права вимоги до відповідача щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором. Таким чином, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за Кредитним договором у загальному розмірі 54730,61 грн, що складається з: заборгованості по тілу кредиту 20000,00 грн. та заборгованості за відсотками 34730,61 грн Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, інших розрахунків суду не надано. Таким чином, суд приходть до висновку, що відповідач порушив умови Кредитного договору, право вимоги за яким у подальшому перейшло до позивача, а тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 54730,61 грн. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правової допомоги в розмірі 6 000 гривень слід зазначити наступне. Ст.133\~ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 9009/371/18 та в постанові від 05.06.2019 у справі №922/928/18). У постанові від 19.11.2020 у справі № 734/2313/17 Верховний Суд наголосив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved