Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

В січні 2024 року [PERSON] через представника адвоката Кудрявцева О.В. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просив: 1) визнати за позивачем право власності на наступне майно: квартиру [ADDRESS] ; гараж № [NUMBER] в ГБК «Виноградар» по вул. Василя Порика, 8 в м. Києві; транспортний засіб «Volkswagen Tiguan» д.н.з. [NUMBER] ; 2) визнати за відповідачем право власності на наступне майно: гараж № [NUMBER] в ГБК «Виноградар» по вул. Василя Порика, 8 в м. Києві, транспортний засіб «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] ; земельну ділянку, площею 0,0515 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0089 за адресою: [ADDRESS] ; садовий будинок за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, площею 0,0535 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0090 за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.02.1996 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням суду 15.11.2021. Позивач вказує, що в період шлюбу подружжям придбано наступне майно: квартиру [ADDRESS] ; гараж № [NUMBER] в ГБК «Виноградар» по вул. Василя Порика, 8 в м. Києві; транспортний засіб «Volkswagen Tiguan» д.н.з. [NUMBER] ; гараж № [NUMBER] в ГБК «Виноградар» по вул. Василя Порика, 8 в м. Києві, транспортний засіб «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] ; земельну ділянку, площею 0,0515 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0089 за адресою: [ADDRESS] ; садовий будинок за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, площею 0,0535 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0090 за адресою: [ADDRESS]. Зазначає, що після розірвання шлюбу сторони не домовились про поділ спільного майна в добровільному порядку. Посилаючись на викладене, а також в зв`язку з тим, що спільне майно набуте подружжям за час шлюбу, однак, відповідач відмовляється здійснити його поділ в добровільному порядку, а відтак позивач вимушений звернутись до суду із даними позовними вимогами про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2024, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 23.01.2024, позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 29.01.2024, у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. В лютому 2024 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач за зустрічним позовом просила здійснити поділ спільного майна подружжя, та 1) визнати за [PERSON] право власності на наступне майно: частину квартири [ADDRESS] ; на гараж № [NUMBER] в ГБК «Виноградар» по вул. Василя Порика, 8 в м. Києві; на транспортний засіб «Volkswagen Tiguan» д.н.з. [NUMBER] ; на садовий будинок за адресою: [ADDRESS]; на земельну ділянку, площею 0,0535 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0090 за адресою: [ADDRESS]; 2) визнати за [PERSON] право власності на наступне майно: частину квартири [ADDRESS] ; гараж № [NUMBER] в ГБК «Виноградар» по вул. Василя Порика, 8 в м. Києві; транспортний засіб «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] ; транспортний засіб «Таврія» д.н.з. [NUMBER] ; грошові кошти в сумі 14 409 доларів США; земельну ділянку, площею 0,0515 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0089 за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначено, що дійсно 16.02.1996 між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який розірвано рішенням суду. Позивач вказує, що в період шлюбу подружжям придбано наступне майно: квартиру [ADDRESS] ; гараж № [NUMBER] в ГБК «Виноградар» по вул. Василя Порика, 8 в м. Києві; транспортний засіб «Volkswagen Tiguan» д.н.з. [NUMBER] ; садовий будинок за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, площею 0,0535 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0090 за адресою: [ADDRESS]; гараж № [NUMBER] в ГБК «Виноградар» по вул. Василя Порика, 8 в м. Києві; транспортний засіб «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] ; транспортний засіб «Таврія» д.н.з. [NUMBER] ; грошові кошти в сумі 14 409 доларів США; земельну ділянку, площею 0,0515 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0089 за адресою: [ADDRESS] . Зазначене майно дійсно набуте сторонами у спільному шлюбі, а тому воно може бути поділене між ними в рівних частинах, як спільне сумісне майно подружжя. Однак, позивач категорично не погоджується із запропонованим відповідачем варіантом розподілу спільного майна в первісному позові, оскільки він не відповідає принципу рівності часток подружжя у спільному майні. Позивач не давала згоду на припинення її права у спільному майні та компенсацію за її частку у майні, яке відповідач просить визнати повністю за ним. Позивач у своїх зустрічних вимогах пропонує справедливий варіант поділу спільного майна, а відтак вимушена звернутись до суду із даним зустрічним позовом. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.02.2024, прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя до спільного розгляду із первісним позовом. В березні 2024 року до суду від представника відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якої сторона відповідача просила в задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] придбана [PERSON] хоча й у шлюбі, але за його особисті кошти, а відтак ніякої згоди на припинення права власності [PERSON] у цій квартирі не потрібно, та це майно є особистою приватною власністю [PERSON] . Наведене свідчить, що запропонований позивачем за первісним позовом варіант поділу спільного майна подружжя є цілком справедливим, та відповідачу запропоновано виділити у власність майно, яке є більшим ніж частина. В липні 2024 року від представника позивача за первісним позовом надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просив суд: - визнати за [PERSON] право власності на наступне майно: гараж № [NUMBER] в ГБК «Виноградар» по вул. Василя Порика, 8 в м. Києві; транспортний засіб «Volkswagen Tiguan» д.н.з. [NUMBER] ; квартиру [ADDRESS] ; земельну ділянку, площею 0,0515 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0089 за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на наступне майно: гараж № [NUMBER] в ГБК «Виноградар» по вул. Василя Порика, 8 в м. Києві , транспортний засіб «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] ; садовий будинок за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, площею 0,0535 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0090 за адресою: [ADDRESS]; - визнати спільним сумісним майном подружжя грошові кошти в сумі 1 141 147,28 грн, що були накопичені за період шлюбу [PERSON] на депозитних рахунках; - стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] частину коштів, накопичених на депозитних рахунках, а саме суму в розмірі 570 573,64 грн. В обґрунтування зміни предмету позову представник позивача за первісним позовом вказував, що окрім зазначеного в первісному позові майна, впродовж шлюбу [PERSON] накопичено на депозитних рахунках кошти на загальну суму 1 141 147,28 грн, а тому ці кошти також мають бути поділені між подружжям. В липні 2024 року від представника позивача за зустрічним позовом надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої представник позивача за первісним позовом просив суд здійснити поділ між [PERSON] та [PERSON] спільного майна подружжя, припинити їх право спільної сумісної власності та: визнати право особистої власності за [PERSON] на грошові кошти в сумі 4295,20 доларів США; визнати право особистої власності за [PERSON] на грошові кошти в сумі 4295,20 доларів США; стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 4295,50 доларів США. В обґрунтування заяви про збільшення позовних вимог зазначено, що 30.01.2023 [PERSON] взяла в борг у [PERSON] кошти в сумі 23000,00 доларів США. З огляду на те, що зазначена сума взята в борг в період перебування сторін у шлюбі, тому зазначені кошти є також спільним сумісним майном подружжя та підлягають поділу між ними в рівних частинах. Позивач вважає за можливе здійснити розподіл спільних коштів подружжя в розмірі 23000,00 доларів США в рівних частинах, що відповідатиме вимогам закону. З огляду на те, що позивачем в зустрічному позові вже заявлена вимога про поділ коштів в сумі 14409 доларів США, а тому поділу підлягає залишок коштів в сумі 8591 доларів США. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 01.08.2024, заяву представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) про зміну предмету позову задоволено. Прийнято заяву про зміну предмету позову та вирішено розглядати цивільну справу за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя з урахуванням заяви про зміну предмету позову. Крім того, заяву представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) про збільшення зустрічних позовних вимог задоволено. Прийнято заяву про збільшення зустрічних позовних вимог та вирішено розглядати цивільну справу за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя з урахуванням заяви про збільшення зустрічних позовних вимог. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач за первісним позовом та його представник в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з викладених в позові підстав. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити, посилаючись на підстави, які викладені в письмовому відзиві на зустрічний позов. Відповідач за первісним позовом та її представник в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнали, вказуючи на нерівність запропонованого позивачем поділу спільного майна подружжя. Зустрічний позов просили задовольнити з викладених в ньому підстав. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний та зустрічний позов підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що 16.02.1996 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.11.2022 у справі № 753/9995/21. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 14.08.2000, [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах набули право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 15.12.2000, [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . За домовленістю сторін квартиру продано за 63700,00 грн, які продавці отримали від покупця до підписання цього договору. З копії акту прийому-передачі квартири інвестору від 2001 року, вбачається, що АТХК «Київміськбуд» побудував та передав, а [PERSON] сплатив 100% вартості (126 626,58 грн) та приймає квартиру [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 06.06.2001, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . На підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2011, [PERSON] є власником гаражу № [NUMBER] в ГБК «Виноградар» по вул. Василя Порика, 8 в м. Києві. На підставі договору купівлі продажу від 30.11.2012, [PERSON] є власником гаражу № [NUMBER] в ГБК «Виноградар» по вул. Василя Порика, 8 в м. Києві. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, [PERSON] із 27.04.2013 є власником транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, [PERSON] із 19.11.2013 є власником транспортного засобу «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 29.05.2004, [PERSON] є власником садового будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до копії державного акту про право власності на земельну ділянку від 28.12.2004, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,0535 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0090 за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до копії державного акту про право власності на земельну ділянку від 28.12.2004, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,0515 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0089 за адресою: [ADDRESS] . В ході розгляду справи стороною позивача за первісним позовом надано суду звіти на підтвердження ринкової вартості майна. Так, відповідно до звіту про оцінку майна ТОВ «Ан Діон Вест» від 20.11.2023, виконаного на замовлення [PERSON] , ринкова вартість трикімнатної квартири [ADDRESS] , - становить суму в розмірі 3 433 243,00 грн. Відповідно до звіту про оцінку майна ТОВ «Ан Діон Вест» від 20.11.2023, виконаного на замовлення [PERSON] , ринкова вартість гаражу № [NUMBER] в ГБК «Виноградар» по вул. Василя Порика, 8 в м. Києві, становить суму в розмірі 361 394,00 грн. Відповідно до звіту про оцінку майна ТОВ «Ан Діон Вест» від 20.11.2023, виконаного на замовлення [PERSON] , ринкова вартість гаражу № [NUMBER] в ГБК «Виноградар» по вул. Василя Порика, 8 в м. Києві, становить суму в розмірі 252 976,00 грн. Відповідно до звіту про експерту грошову оцінку земельної ділянки ТОВ «Ан Діон Вест» від 20.11.2023, виконаного на замовлення [PERSON] , ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,0515 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0089 за адресою: [ADDRESS] , - становить суму в розмірі 903 485,00 грн. Відповідно до звіту про оцінку майна ТОВ «Ан Діон Вест» від 20.11.2023, виконаного на замовлення [PERSON] , ринкова вартість садового будинку за адресою: [ADDRESS], - становить суму в розмірі 2 349 061,00 грн. Відповідно до звіту про оцінку майна ТОВ «Ан Діон Вест» від 22.12.2023, виконаного на замовлення [PERSON] , ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,0535 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0090 за адресою: [ADDRESS], - становить суму в розмірі 960 588,00 грн. Відповідно до звіту про оцінку майна ТОВ «Ан Діон Вест» від 20.11.2023, виконаного на замовлення [PERSON] , ринкова вартість автомобіля транспортного засобу «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] , становить 361 394,00 грн. Відповідно до звіту про оцінку майна ТОВ «Ан Діон Вест» від 20.11.2023, виконаного на замовлення [PERSON] , ринкова вартість транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» д.н.з. [NUMBER] , - становить суму в розмірі 578 230,00 грн. Разом з цим, в ході розгляду справи відповідач за первісним позовом категорично не погоджуючись із наданими позивачем звітами про оцінку вартості майна також подав звіти на підтвердження ринкової вартості майна. Так, відповідно до звіту про експерту грошову оцінку земельної ділянки ПП «Енергомакс» від 23.05.2024, виконаного на замовлення [PERSON] , ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,0515 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0089 за адресою: [ADDRESS] , - становить суму в розмірі 99 395,00 грн. Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку ПП «Енергомакс» від 23.05.2024, виконаного на замовлення [PERSON] , ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,0535 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0090 за адресою: [ADDRESS] , - становить суму в розмірі 103 255,00 грн. Відповідно до звіту про незалежну оцінку ПП «Енергомакс» від 23.05.2024, виконаного на замовлення [PERSON] , ринкова вартість садового будинку за адресою: [ADDRESS] , - становить суму в розмірі 710 300,00 грн. З наданих сторонами звітів ринкової вартості земельних ділянок вбачається, що, останні, містять суттєво різні суми вартості одних і тих самих об`єктів нерухомого майна, та в ході розгляду справи жодною зі сторін не було заявлено клопотання про призначення у справі відповідної судової експертизи з метою визначення дійсної вартості об`єктів нерухомості, які підлягають поділу, як спільне сумісне майно подружжя. Належних доказів реєстрації у встановленому законом порядку права власності сторін на транспортний засіб «Таврія» д.н.з. [NUMBER] , матеріали справи не містять, та стороною позивача за зустрічним позовом суду надано не було. Відповідно до копії розписки від 30.01.2023, [PERSON] отримала в борг від [PERSON] кошти в сумі 23000,00 доларів США, та зобов`язалась повернути кошти за першою вимогою. При цьому, в матеріалах справи відсутні достатні та належні докази на підтвердження наявності на час розгляду даного спору на депозитних рахунках відповідача за первісним позовом коштів на загальну суму 1 141 147,28 грн, а також фактичну наявність у власності відповідача за зустрічним позовом коштів в загальній сумі 23000 доларів США (14409 доларів США та 8591 доларів США). Щодо первісних та зустрічних позовних вимог про поділ квартири [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до положень ч.ч. 2 і 4 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина перша статті 63 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). З матеріалів справи вбачається, що в період шлюбу 14.08.2000 [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах набули право власності на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 15.12.2000, [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . За домовленістю сторін квартиру продано за 63700,00 грн, які продавці отримали від покупця до підписання цього договору. З копії акту прийому-передачі квартири інвестору від 2001 року, вбачається, що АТХК «Київміськбуд» побудував та передав, а [PERSON] сплатив 100% вартості (126 626,58 грн) та приймає квартиру [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 06.06.2001, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Наведене в сукупності свідчить, що квартира [ADDRESS] придбана в період шлюбу сторін, та зі змісту договорів та інших наявних у справі доказів в їх сукупності достеменно не вбачається, що спірний об`єкт нерухомості придбано виключно за особисті кошти [PERSON] . З огляду на викладене, суд критично оцінює доводи [PERSON] , що спірна квартира набута ним у власність виключно за його особисті кошти, а відтак спірна квартира є його особистою приватною власністю, оскільки, при набутті права власності на це майно в період шлюбу відсутні будь-які застереження про те, що майно відчужується та набувається за особисті кошти одного з подружжя, а тому обидва з подружжя фактично висловили свою волю щодо правового режиму майна, в тому числі спірної квартири. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1.Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Добросовісність (пункт 6статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Слід вказати, що сторони обопільно скерували намір при придбанні спірної квартири діяти в інтересах сім`ї та за відсутності прямої вказівки, що кошти на придбання майна є особистою приватною власністю одного із подружжя, - [PERSON] та [PERSON] усвідомлювали наслідки вчинення даного правочину та засвідчили походження коштів на придбання цієї квартири та те, що ця квартира є їх спільним майном, як подружжя. Тобто, вказані дії свідчать про те, що сторони при оформленні правочину домовилися, що джерелом набуття цього майна є спільні кошти та спільна праця подружжя, та доказів зворотному стороною позивача за первісним позовом суду надано не було. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу, при цьому частки кожного із подружжя є рівними. Інші наведені позивачем за первісним позовом обґрунтування цієї частини позовних вимог, не спростовують наведених висновків суду. Враховуючи викладене, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги в частині поділу спільного майна подружжя - квартири [ADDRESS] та визнання в рівних частинах (по частині) за [PERSON] та [PERSON] право приватної власності на вказану квартиру, підлягають задоволенню, а в задоволенні первісного позову в цій частині слід відмовити. Щодо первісних та зустрічних позовних вимог про поділ гаражів, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що із 12.11.2011 [PERSON] є власником гаражу № [NUMBER] в ГБК «Виноградар» по вул. Василя Порика, 8 в м. Києві, а із 30.11.2012 [PERSON] є власником гаражу № [NUMBER] в ГБК «Виноградар» по вул. Василя Порика, 8 в м. Києві. Позивач за первісним позовом просить в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на гараж, який зареєстровано на його ім`я в період шлюбу, а за відповідачем визнати право власності на гараж, який зареєстровано на її ім`я в період шлюбу, відповідно. Крім того, позивач за зустрічним позовом в порядку поділу майна подружжя в цій частині позовних вимог також вказує про можливість поділу цих об`єктів нерухомого майна між сторонами та фактично залишення за номінальними власниками цього майна. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що між сторонами фактично досягнуто згоди в частині поділу нерухомого майна - гаражів, які з дня реєстрації права власності на майно зареєстровані на їх ім`я, а тому первісні позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, та в порядку поділу спільного майна подружжя гараж № [NUMBER] в ГБК «Виноградар» по вул. Василя Порика, 8 в м. Києві слід залишити у власності позивача за первісним позовом, а гараж № [NUMBER] в ГБК «Виноградар» по вул. Василя Порика, 8 в м. Києві, слід залишити у власності позивача за зустрічним позовом. Щодо первісних та зустрічних позовних вимог про поділ транспортних засобів, суд зазначає наступне. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] із 27.04.2013 є власником транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» д.н.з. [NUMBER] , а [PERSON] із 19.11.2013 є власником транспортного засобу «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до звіту про оцінку майна ТОВ «Ан Діон Вест» від 20.11.2023, виконаного на замовлення [PERSON] , ринкова вартість автомобіля транспортного засобу «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] , становить 361 394,00 грн.. Крім того, відповідно до звіту про оцінку майна ТОВ «Ан Діон Вест» від 20.11.2023, виконаного на замовлення [PERSON] , ринкова вартість транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» д.н.з. [NUMBER] , - становить суму в розмірі 578 230,00 грн. Зі змісту зазначених звітів вбачається, що, останні, були проведені за порівняльним методом, без фактичного огляду транспортних засобів та дійсного встановлення технічного стану автомобілів, а тому, на переконання суду, ці звіти не є достатніми доказами та такими, що беззаперечно вказують на реальну вартість рухомого майна, яке підлягає поділу. Позивач за первісним позовом просить в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на транспортний засіб «Volkswagen Tiguan» д.н.з. [NUMBER] , який зареєстровано на його ім`я в період шлюбу, а за відповідачем -визнати право власності на транспортний засіб «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] , який зареєстровано на її ім`я в період шлюбу. Разом з цим, позивач за зустрічним позовом в порядку поділу майна подружжя просить визнати за нею право власності на транспортний засіб «Volkswagen Tiguan» д.н.з. [NUMBER] , а за відповідачем за зустрічним позовом - на транспортний засіб «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] . Крім того, в ході розгляду справи відповідач за зустрічним позовом заперечував проти виплати компенсації за частки в транспортних засобах, а також між сторонами не досягнуто згоди щодо виділу цих об`єктів тим, за ким вони були номінально зареєстровані. При цьому, сторонами не заявлено у встановленому законом порядку клопотань про призначення у справі відповідних судових експертиз, які б беззаперечно вказували на реальну вартість рухомого майна. Так, відповідно до вимог ч. 1, ч. 3 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що спірні транспортні засоби придбано за час перебування сторонами у шлюбі. Спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності. При цьому не мають значення підстави, на яких майно придбане: куплене, одержане в результаті обміну чи у вигляді винагороди за працю. Не має значення також і те, на чиє ім`я виданий правовстановлюючий документ на майно (постанова Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у цивільній справі N 318/1863/17). За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При вирішенні питання про поділ спірного транспортного засобу, суд застосовує норми які зазначені в ст. ст. 60, 61. 69-72 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України. Частина друга статті 372 ЦК Українита частина 1 статті 70 СК України встановлює презумпцію рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності. Враховуючи викладене, та те, що дійсна реальна вартість транспортних засобів достатніми доказами в ході розгляду справи доведена не була, сторонами фактично не погоджена вартість спірних транспортних засобів, та не заявлено вимог про можливість компенсації вартості часток у праві власності на транспортні засоби, тому з огляду на те, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, суд вважає за необхідне здійснити поділ майна в цій частині позовних вимог шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на частину транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» д.н.з. [NUMBER] та на частину транспортного засобу «Volkswagen Passat» д.н.з. [NUMBER] , в зв`язку з чим первісні та зустрічні позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо первісних та зустрічних позовних вимог про поділ земельних ділянок та садового будинку, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що: -із 29.05.2004 [PERSON] є власником садового будинку за адресою: [ADDRESS] ; -із 28.12.2004 [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,0535 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0090 за адресою: [ADDRESS]; -із 28.12.2004 [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 0,0515 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0089 за адресою: [ADDRESS] . В ході розгляду справи стороною позивача за первісним позовом було надано суду звіти на підтвердження ринкової вартості майна, та встановлено, що: -відповідно до звіту про оцінку майна ТОВ «Ан Діон Вест» від 20.11.2023, виконаного на замовлення [PERSON] , ринкова вартість садового будинку за адресою: [ADDRESS], - становить суму в розмірі 2 349 061,00 грн.; -відповідно до звіту про оцінку майна ТОВ «Ан Діон Вест» від 22.12.2023, виконаного на замовлення [PERSON] , ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,0535 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0090 за адресою: [ADDRESS], - становить суму в розмірі 960 588,00 грн.; -відповідно до звіту про експерту грошову оцінку земельної ділянки ТОВ «Ан Діон Вест» від 20.11.2023, виконаного на замовлення [PERSON] , ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,0515 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0089 за адресою: [ADDRESS] , - становить суму в розмірі 903 485,00 грн.; Однак, в ході розгляду справи відповідачем за первісним позовом були також подані звіти на підтвердження ринкової вартості майна, та встановлено, що: -відповідно до звіту про незалежну оцінку ПП «Енергомакс» від 23.05.2024, виконаного на замовлення [PERSON] , ринкова вартість садового будинку за адресою: [ADDRESS] , - становить суму в розмірі 710 300,00 грн. -відповідно до звіту про експерту грошову оцінку земельної ділянки ПП «Енергомакс» від 23.05.2024, виконаного на замовлення [PERSON] , ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,0515 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0089 за адресою: [ADDRESS] , - становить суму в розмірі 99 395,00 грн.; -відповідно до звіту про експертну грошову оцінку ПП «Енергомакс» від 23.05.2024, виконаного на замовлення [PERSON] , ринкова вартість земельної ділянки, площею 0,0535 га, кадастровий номер 3221055501:01:001:0090 за адресою: [ADDRESS], - становить суму в розмірі 103 255,00 грн. У постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 756/12009/15-ц, провадження № 61-5383св19, зазначено, що вартість майна, яке підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження№ 61-9018сво18). Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому співвласнику у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого (пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19, провадження № 14-40цс21). З наданих обома сторонами звітів ринкової вартості земельних ділянок вбачається, що останні містять суттєво різні суми вартості одних і тих самих об`єктів нерухомого майна, та в ході розгляду справи жодною зі сторін не заявлено клопотання про призначення у справі відповідної судової експертизи з метою визначення дійсної вартості об`єктів нерухомості, які підлягають поділу, як спільне сумісне майно подружжя. Враховуючи викладене та те, що дійсна реальна вартість земельних ділянок та садового будинку достатніми доказами в ході розгляду справи доведена не була, сторонами фактично не погоджена вартість спірних об`єктів нерухомого майна, та не заявлено вимог про компенсацію коштів за відповідну частку у спільному майні, а відтак з огляду на те, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, суд вважає за необхідне здійснити поділ майна в цій частині позовних вимог шляхом визнання за кожним із подружжя права власності на частину садового будинку та на частину кожної земельної ділянки, в зв`язку з чим первісні та зустрічні позовні вимоги в цій частині підлягають також частковому задоволенню. Щодо первісних позовних вимог про визнання спільним сумісним майном подружжя грошові кошти в сумі 1 141 147,28 грн, та стягнення частини цих коштів, суд зазначає наступне. В обґрунтування зазначеної позовної вимоги, позивач за первісним позовом вказує, що на депозитних рахунка відповідачем за час перебування у шлюбі накопичено кошти в сумі 1 141 147,28 грн, а відтак, останні, є спільною сумісною власністю подружжя та із відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина цієї суми. За вимогами частин першої, другої та четвертої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Згідно із частинами першою, другою та третьою статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Аналіз наведених положень закону, які визначають порядок розпорядження майном, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, зокрема, грошовими коштами, які перебувають на банківських рахунках, дозволяє дійти висновку, що чоловік та дружина розпоряджаються цим майном за взаємною згодою, наявність якої презюмується при укладенні правочинів одним з подружжя. До аналогічних висновків прийшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду у постановах від 19.06.2019 року № 761/32404/14-ц, від 07.06.2023 у справі № 591/6097/19, від 05.07.2023 № 295/98/2023. Отже, грошові кошти, які в період шлюбу перебували на банківських рахунках (поточних та депозитних), в тому числі відповідача за первісним позовом, та які є предметом спору за первісним позовом використовувались сторонами у період шлюбу шляхом зняття, перерахування тощо, що підтверджується витребуваними виписками за банківськими рахунками. Стороною позивача за первісним позовом не надано суду доказів того, що розпорядження грошовими коштами, які перебували на банківських рахунках в період шлюбу у межах заявлених за первісним позовом сум використовувались не для задоволення потреб сім`ї та всупереч згоди іншого з подружжя (без його відома) та не в інтересах сім`ї. В матеріалах справи відсутні докази того, що на момент розірвання шлюбу, укладеного між сторонами на банківських рахунках (поточних, депозитних тощо) відповідача перебували грошові кошти, які можуть бути предметом поділу, в тому числі в сумі 1 141 147,28 грн, а також позивачем не доведено, що кимось з подружжя здійснено розпорядження грошовими коштами, які є предметом спільної сумісної власності подружжя - без відома та згоди іншого з подружжя та не в інтересах сім`ї. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя грошових коштів у загальній сумі 1 141 147,28 грн та стягнення із відповідача на користь позивача за первісним позовом частини цих коштів в сумі 570 573,64 грн, а відтак в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Щодо зустрічних позовних вимог про розподіл в рівних частинах спільних коштів подружжя в розмірі 23000,00 доларів США, та стягнення на користь позивача коштів сумі 4295,50 доларів США, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 16.02.1996 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.11.2022 у справі № 753/9995/21. На підтвердження зустрічних позовних вимог в цій частині, стороною позивача надана суду розписка, відповідно до якої 30.01.2023, [PERSON] отримала в борг від [PERSON] кошти в сумі 23000,00 доларів США, та зобов`язалась повернути кошти за першою вимогою. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Зі змісту наданої позивачем за зустрічним позовом розписки вбачається, що гроші в борг передано відповідачем після розірвання між сторонами шлюбу, та достатніх доказів того, що кошти в зазначеній сумі належали сторонам на праві спільної сумісної власності, а тому підлягають поділу між подружжям, - стороною позивача суду надано не було. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем за зустрічним позовом не доведено факт того, що грошові кошти в сумі 23000 доларів США є об`єктом спільної сумісної власності та частки у володінні цими коштами є рівними, а відтак в задоволенні позовних вимог в цій частині слід також відмовити. Щодо зустрічних позовних вимог про поділ транспортного засобу «Таврія» д.н.з. [NUMBER] , суд не вбачає достатніх підстав для задоволення цих вимог, оскільки, суду не долучено жодних доказів на підтвердження придбання цього майна в період шлюбу, дійсну вартість цього автомобіля, та що цей транспортний засіб перебуває у володінні відповідача на час розгляду справи, а тому в зв`язку з недоведеністю цих вимог в їх задоволенні слід відмовити. Щодо зустрічних позовних вимог про припинення права спільної сумісної власності подружжя на майно, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У постанові від 22.03.2021 у справі № 161/4554/19 Верховний Суд зазначив, що позивач просив провести поділ спільного майна, зокрема, здійснити поділ спільної квартири шляхом присудження йому грошової компенсації на належну йому частку у спільному майні подружжя, однак при цьому не зазначив у позовній заяві (не заявляв) таку позовну вимогу про припинення права спільної сумісної власності сторін (зокрема, його) на відповідне майно, що в даному випадку суперечить вимогамст. 71 СК України, а також не узгоджується зі змістом ст. 364 ЦК України. У даній справі суд прийшов до висновку про можливість часткового задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог про поділ майна між подружжям та визнання права власності сторін на майно в порядку поділу, а тому право спільної сумісної власності автоматично припиняється, в зв`язку з чим суд вважає, що позовна вимога в частині припинення права спільної сумісної власності подружжя на майно не підлягає судовому захисту та в її задоволенні слід відмовити. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач за первісним позовом [PERSON] та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] звільнені від сплати судового збору, як учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986 році, тому судові витрати у вказаній цивільній справі у вигляді судового збору слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial