Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

15.04.2025 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в обгрунтування якої зазначив, що він є педагогічним працівником вчителем фізичної культури Зубринського ліцею Житомирської області (до перейменування Зубринська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів Житомирської області), де працює з 2008 року. 24.02.2022 року його було призвано до лав Збройних Сил України по мобілізації. 3 24.02.2022 по 18.07.2022 за позивачем зберігалося місця роботи, посади і середній заробіток, проте на підставі наказу Зубринського ліцею Житомирської області від 25.07.2022 №42 «Про призупинення нарахувань середнього заробітку працівникам школи» у зв`язку з набранням чинності Законом України від 01.07.2022 №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо оптимізації трудових відносин» вчителю [PERSON] припинено виплату середнього заробітку на період проходження військової служби з 19.07.2022. 17 березня 2025 року позивач звернувся до Зубринського ліцею Житомирської області із заявою, у якій просив здійснити йому нарахування та виплату середнього заробітку за період проходження військової служби з 19.07.2022 по 23.12.2023, однак отримав відмову. Позивач вважає, що йому протиправно припинено нарахування та виплату середнього заробітку за період з 19.07.2024 по 23.12.2023, оскільки частиною 2 статті 57 Закону України «Про освіту» (у редакції, чинній до 24.12.2024) передбачалося збереження середнього заробітку за педагогічним працівником на час проходження військової служби за призовом під час мобілізації. Враховуючи наведене, позивач просить суд визнати протиправним і скасувати наказ Зубринського ліцею Житомирської області №42а від 25.07.2022 року в частині, що стосується припинення з 19.07.2022 виплати йому середнього заробітку, нарахувати і виплатити йому середній заробіток за період з 19.07.2022 по 23.12.2023 включно, а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати на оплату правничої допомоги. Ухвалою судді від 16.04.2025 року відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, встановлено відповідачам 15-денний строк для подачі відзиву. 01.05.2025 Відділом освіти Хорошівської селищної ради подано відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки з 19 липня 2022 року, з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року, правові підстави для збереження середнього заробітку за працівником, призваним на військову службу, відсутні. Також між положеннями ст. 57 Закону України «Про освіту» та ст. 119 КЗпП України у відповідних частинах з 19.07.2022 року виникла колізія, яка стосується збереження за педагогічними працівниками середнього заробітку під час проходження ними військової служби за призовом під час мобілізації. Разом з цим, основним нормативно-правовим актом, який регулює трудові відносини в Україні, є Кодекс законів про працю України. Відповідач вважає, що [PERSON] було підставно припинено нарахування середнього заробітку з 19.07.2022 року відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України. 06.05.2025 позивачем подано відповідь на відзив, згідно з якою, на переконання сторони позивача, частина друга статті 57 Закону України «Про освіту» є спеціальною нормою та має перевагу над загальною (частина третя статті 119 КЗпП) нормою. Прийнята пізніше в часі загальна норма (частина третя статті 119 КЗпП) не скасовує спеціальної норми. Тому за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, зберігається попередній середній заробіток. 28.05.2025 позивачем подано письмові пояснення, де зазначено, що у судовому засіданні представником відповідачів заявлено про пропуск [PERSON] строку звернення до суду із позовом. У зв`язку з цим позивач додатково пояснив, що зі змісту оскаржуваного наказу №42а від 25.07.2022 неможливо встановити, коли саме його ознайомлено зі змістом наказу, а відтак і неможливо встановити дату початку перебігу позовної давності. Більше того позивач сподівався на досудове врегулювання питання із виплатою середнього заробітку, звернувшись у березні 2025 року письмово до роботодавця, однак, отримавши відмову роботодавця, зрозумів, що його права порушуються. Окрім того, на переконання позивача, проходження особою військової служби, призваної по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби. Повідомив, що з перших днів війни перебуває у лавах Збройних Сил України, має статус учасника бойових дій, а 01 лютого 2024 року під час виконання бойового завдання отримав тяжке поранення. У зв`язку з перебуванням на військовій службі і виконанням безпосередніх функцій з захисту Батьківщини, позивач не мав можливості своєчасно звернутися до суду. У період проходження військової служби у [INFO] він, як і решта особового складу, були переведені на казармовий режим, що означає цілодобове перебування на території розміщення центру комплектування без можливості залишити місце дислокації без окремого розпорядження командування. У період проходження військової служби у військовій частині [NUMBER] позивач перебував безпосередньо у зоні ведення бойових дій, де і отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини. Відтак, позивач мав об`єктивно непереборні обставини, що перешкоджали йому звернутися до суду із даним позовом у строки, передбачені статтею 233 КЗпП України. Позивач зазначив, що у разі, якщо суд не дійде висновку про наявність підстав для зупинення для позивача перебігу позовної давності у даній справі, зважаючи, що викладені вище обставини не залежали від волі позивача, пов`язані з дійсно істотними перешкодами та труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду, просить суд поновити передбачений статтею 233 КЗпП України строк звернення до суду з даним позовом. 29.05.2025 Відділом освіти Хорошівської селищної ради подано заперечення щодо поновлення строку позовної давності, згідно з якими відповідач вважає, що строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється за правилами, визначеними нормами статті 233 КЗпП України, а не за ст. 263 ЦК України. Окрім того, враховуючи, що заробітна плата є періодичним, щомісячним платежем і [PERSON] знав про невиплату йому коштів з липня 2022 року, ще в липні 2022 року він був ознайомлений з наказом про призупинення нарахування та виплати йому середнього заробітку, то строки звернення з позовом до суду в даному випадку пропущені. З урахуванням пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року N 651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року. Тобто, позивач мав звернутись з позовом до суду в період часу з 01.07.2023 року по 30.09.2023 року, але звернувся з ним лише в березні 2025 року. При цьому, будь-яких доказів неможливості звернення з позовом до суду у період часу з 01.07.2023 року по 30.09.2023 року [PERSON] не надав. У цей період [PERSON] не брав безпосередню участь в бойових діях, не перебував на лікуванні, працював у відділі ТЦК та СП за місцем свого проживання. Ініціювання позивачем повторного ознайомлення з наказом, направлення звернень щодо нарахування та виплати йому середнього заробітку в березні 2025 року, за умови доведених обставин того, що про припиненпя нарахування та виплати середнього заробітку позивач мав можливість дізнатися щонайменше у липні 2022 року, свідчить про створення позивачем формальної підстави для поновлення строку звернення до суду з цим позовом. 08.07.2025 Відділом освіти Хорошівської селищної ради подано додаткові письмові пояснення, де зазначено, що військову службу в складі бойової в.ч. [PERSON] почав проходити лише з 19.10.2023 року, до безпосередньої участі у бойових діях залучений з 03.11.2023 року. Крім того, у період часу з 25.07.2022 року по 30.08.2022 року та у період з 01.07.2023 року по 30.09.2023 року [PERSON] мав можливість покидати територію ТЦК, про що зазначено в п. 3 листа від 18.06.2025 року, посадові обов`язки позивача не передбачали необхідності його постійного цілодобового перебування в приміщенні ТЦК (п. 4 листа від 18.06.2025 року). Також з 18.08.2023 року терміном 15 діб [PERSON] перебував у відпустці. Тобто, в 3-х місячний термін, встановлений КЗпП України для звернення з позовом до суду, [PERSON] військову службу у в.ч. не проходив, в зоні бойових дій не був, бойові завдання не виконував, не перебував цілодобово на території ТЦК та був у щорічній відпустці терміном 15 діб. Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 25.07.2025 за клопотанням представника позивача призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставити питання: чи виконано рукописний текст від імені [PERSON] у наказі №42а від 25 липня 2022 року, виданому директором Зубринської загальноосвітньої школи I-III ступенів Ткачук М.І., в графі: «З наказом ознайомлені: [PERSON] », [PERSON] чи іншою особою?». Провадження у справі зупинено на час проведеня експертизи. 13.10.2025 провадження у справі поновлено, у зв`язку з надходженням висновку експерта. У ході судового розгляду [PERSON] позов просив задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та поясненнях. Додатково пояснив, що підпис в наказі від 25 липня 2022 року не його, з копією даного наказу ознайомився лише в березні 2025 року, після направлення офіційного запиту до відповідача. Самостійно представники відповідача не повідомляли його про даний наказ, не виходили з ним на зв`язок для ознайомлення з наказом. У період проходження військової служби у [INFO] , зокрема з липня по вересень 2023 року, весь особовий склад, в тому числі і він, були переведені на казармовий режим, що означає цілодобове перебування на території розміщення центру комплектування без можливості залишити місце дислокації. В цей час він не мав можливості залишати ТЦК та займатися особистими справами. За наказом командира пересувався по території 2-х громад, з метою виконання службових обов`язків. Підтвердив, що кошти від ліцею отримував на банківську картку, знав, що припинили їх виплачувати, проте, з яких причин йому не було відомо. Представник позивача просила задовольнити позовні вимоги з наведених вище підстав. Представник відповідачів у ході судового розгляду повідомила, що відповідачі заперечують проти задоволення позовних вимог з мотивів, які викладені у відзиві та письмових поясненнях. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. За змістом частини 1\~статті 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач 01.09.2008 на підставі наказу Зубринської загальноосвітньої школи №57 від 28.08.2008 призначений вчителем курсу «Захисту Вітчизни» та фізичної культури Зубринської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Житомирської області, та займає дану посаду до цього часу. Зазначене підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача [NUMBER] за №09 (а.сп.14-15). Згідно рішення Хорошівської селищної ради №879 від 16.06.2022 Зубринську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Житомирської області перейменовано в Зубринський ліцей Житомирської області (а.сп.16). 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 позивач призваний до Збройних Сил України для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період у [INFO] , що підтверджується відповідним записом у військовому квитку позивача [NUMBER] (а.сп.12). Згідно з наказом №7 від 24.02.2022 Зубринської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, забезпечено гарантоване збереження місця роботи і посади вчителю фізичної культури [PERSON] , призваному на військову службу під час мобілізації з 24.02.2022 із збереженням середньої заробітної плати у встановленому розмірі (а.сп.48). На підставі наказу Зубринської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №42а від 25.07.2022 [PERSON] з 19.07.2022 припинено виплату середнього заробітку на період проходження військової служби, у зв`язку зі змінами, внесеними до ч. 3 ст.119 КЗпП України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року (а.сп. 18). Листом від 17.03.2025 Зубринський ліцей Житомирської області повідомив позивача, що згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року, яким передбачено зупинення нарахування заробітку працівникам, які увільнені від роботи на підставі ч.3 ст. 119 КЗпП України, йому було відмовлено у виплаті середнього заробітку на період проходження військової служби з 19.07.2022 по 23.12.2023 за час проходження військової служби по мобілізації (а.сп.19). Доказом того, що позивачу припинено нарахування та виплату його середнього заробітку з 19.07.2022 є також довідка про доходи від 02.04.2025 №20, надана Відділом освіти Хорошівської селищної ради (а.сп.20). Згідно інформації, наданої Відділом освіти Хорошівської селищної ради від 01.05.2025, заробітна плата, в тому числі середній заробіток, [PERSON] до 19.07.2022 виплачувалась шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк» з періодичністю два рази на місяць (а.сп.49). Відповідно до довідки [INFO] від 17.03.2025 [PERSON] перебуває на військовій службі в [INFO] (а.сп. 23). Згідно відомостей, наданих [INFO] , у зв`язку з переведенням [INFO] на штат воєнного часу, особовий склад [INFO] , в тому числі [PERSON] , з 24.02.2022 був переведений на казармений стан (а.сп. 85). З відповіді [INFO] від 18.06.2025, наданої на адвокатський запит, слідує, що відповідно до наказу начальника [INFO] від 24.02.2022 року №39, у зв`язку з переведенням [INFO] на штат воєнного часу, особовий склад [INFO] з 24.02.2022 року був переведений на казармений стан. У період проходження військової служби у [INFO] з 24.02.2022 по 17.10.2023, [PERSON] , як і решта особового складу були переведені на посилений режим роботи та казарменне положення. Безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України [PERSON] в зоні бойових дій та безпосередньої участі у бойових діях у період з 25.07.2022 року по 30.08.2022 року та у період з 01.07.2023 року по 30.09.2023 року не брав. У зв`язку з виконанням обов`язків військової служби [PERSON] у період часу з 25.07.2022 року по 30.08.2022 року та у період з 01.07.2023 року по 30.09.2023 року територіально перебував на місці постійної дислокації [INFO] . Виконання службових обов`язків військовослужбовців, у тому числі [PERSON] , не передбачає бути присутнім лише в приміщенні [INFO] та цілодобово перебувати там без можливості покидати територію РТЦК. Згідно відомостей, наданих військовою частиною [NUMBER] , [PERSON] був зарахований до складу військової частини 19.10.2023. До безпосередньої участі в бойових діях залучений з 03.11.2023 (а.сп. 108 -111). 01.02.2024 отримав тяжке поранення під час бойових дій, про що свідчить довідка військової частини [NUMBER] від 10.02.2024 та довідка військово-лікарської комісії (а.сп. 21-22). 07.06.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 358 Кримінального кодексу України, а саме за фактом того, що невстановлена особа у невстановлений день 2022 року підробила підпис про ознайомлення [PERSON] в наказі №7 від 24.02.2022 та наказі №42а від 25.07.2022 про припинення виплати останньому заробітної плати (а.сп.102). Відповідно до висновку експерта від 25.09.2025 №СЕ-19/106-25/15505-ПЧ, складеного за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі №276/640/25, підпис від імені [PERSON] у графі «З наказом ознайомлені» наказу №42а від 25.07.2022 виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.сп. 199-203). Допитана в судовому засіданні директор Зубринського ліцею [PERSON] суду повідомила, що до її посадових обов`язків входить ведення кадрової документації. Спірний наказ склала в кінці липня-серпня 2022 року, під час перебування у відпустці. [PERSON] ознайомився з наказом особисто в її кабінеті та при ній проставив відповідний підпис у наказі. Свідків цього не було. Коли саме відбулось ознайомлення не пам`ятає, але це не було в день винесення наказу. [PERSON] періодично приходив в ліцей, один раз запитував в неї про причини припинення виплати заробітної плати. Копію наказу надала позивачу у лютому чи березні 2025 року, коли він звернувся з офіційним клопотанням. Свідок [PERSON] пояснила, що працює вчителем в Зубринському ліцеї. Протягом липня-серпня 2022 року знаходилась у відпустці, однак виходила на роботу за потреби. Бачила [PERSON] , який спілкувався з директором ліцею [PERSON] . Щодо ознайомлення [PERSON] з наказом їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] повідомила, що працює вчителем в Зубринському ліцеї. Протягом липня-серпня 2022 року працювала у ліцеї, допомагала облаштовувати приміщення для переселенців. [PERSON] періодично приходив до ліцею, однак про ознайомлення [PERSON] з наказом їй нічого не відомо. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно ст. 14 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод Користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою. Законодавство про працю складається з\~Кодексу законів про працю України\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України). Відповідно до частини першої\~статті 9 ЦК України\~положення цього\~Кодексу\~ застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Положення\~ЦК України\~субсидіарно застосовуються для регулювання трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства (постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2023 року в справі № 593/1156/21 (провадження № 61-11963св23). Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою\~статті 119 КЗпП України, а також частиною першою статті\~53\~і частиною другою статті\~57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті\~44, частиною першою статті\~54\~і частиною третьою статті\~63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою\~статті 46 Закону України «Про вищу освіту»\~(частина друга\~статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»\~в редакції, чинній на час винесення спірного наказу). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» оголошено та проводиться загальна мобілізація. Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин»\~(далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19 липня 2022 року, внесено зміни та у частині третій\~статті 119 КЗпП України\~слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада». Відповідно до частини другої\~статті 57 Закону України «Про освіту»\~в редакції, чинній на час винесення спірного наказу, у разі захворювання педагогічного чи науково-педагогічного працівника, яке тимчасово унеможливлює виконання ним посадових обов`язків і обмежує можливість перебування у колективі осіб, які навчаються, або тимчасового переведення за цих чи інших обставин на іншу роботу чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період за таким працівником зберігається попередній середній заробіток. У разі хвороби або каліцтва попередній середній заробіток виплачується до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави дійти висновку про те, що за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, зберігається попередній середній заробіток. У постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2023 року у справі № 718/209/23 (провадження № 61-11879св23) зроблено висновок, що «на рівні\~КЗпП України\~не передбачено правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. Правила в\~статті 4 ЦК України, про пріоритетність його норм над приватно-правовими нормами інших законів, до вирішення колізій між\~КЗпП України\~та іншими законами не застосовується; у частині другій\~статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»\~передбачені гарантії для громадян України призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, зокрема, шляхом відсилання як до частини третьої\~статті 119 КЗпП України, так і до норм інших законів (зокрема, частина друга\~статті 57 Закону України «Про освіту»);\~Законом № 2352-IX\~не внесено зміни до інших законів, які передбачають гарантії для громадян України призваних на військову службу за призовом під час мобілізації встановлені нормами інших законів (зокрема, для педагогічних чи науково-педагогічних працівників). Тобто, для окремих категорій суб`єктів (зокрема, для педагогічних чи науково-педагогічних працівників) призваних на військову службу за призовом під час мобілізації збережено таку гарантію як попередній середній заробіток; в частині другій\~статті 57 Закону України «Про освіту»\~міститься спеціальна норма щодо положень частини третьої\~статті 119 КЗпП України, оскільки поширюється на педагогічних чи науково-педагогічних працівників; спеціальна норма (частина друга\~статті 57 Закону України «Про освіту») має перевагу над загальною (частина третя\~статті 119 КЗпП України) нормою (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі загальна норма (частина третя\~статті 119 КЗпП України) не скасовує спеціальної норми (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Тому за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, зберігається попередній середній заробіток». Законом України від 22 листопада 2023 року № 3494-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впорядкування надання та використання відпусток, а також інших питань», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, внесено зміни та у частині другій\~статті 57 Закону України «Про освіту»\~слова «чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період» виключено. Тобто з 24 грудня 2023 року за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, не зберігається попередній середній заробіток. Отже, слід дійти висновку про те, що у період до 24 грудня 2023 року за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, попередній середній заробіток зберігався. Подібний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду\~від 16 жовтня 2023 року у справі № 718/209/23 (провадження № 61-11879св23), від 11 вересня 2024 року у справі № 158/2181/23 (провадження № 61-16956св23), від 13 листопада 2024 року у справі № 158/155/24 (провадження № 61-7460св24). В ході судового розгляду судом встановлено, що [PERSON] є педагогічним працівником, який 24 лютого 2022 року був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на якій перебував і до цього часу, а тому відповідно до частини другої\~статті 57 Закону України «Про освіту»,\~в редакції, чинній на час винесення спірного наказу, мав право на отримання середнього заробітку в період з 19 липня 2022 року по 23 грудня 2023 року. Таким чином, відповідачами було порушено законодавство про працю щодо припинення виплати позивачу середнього заробітку з 19.07.2022 року через набрання чинності Закону України від 01.07.2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин», яким, зокрема, внесено зміни до ч. 3 ст. 119 КЗпП України щодо припинення збереження середнього заробітку працівникам за відповідних обставин, оскільки трудові відносини між сторонами регулюються й положеннями ЗУ «Про освіту», яким цей заробіток збережено, та норми якого є спеціальними. Враховуючи наведене, вимога позивача про визнання протиправним та скасування наказу Зубринського ліцею Житомирської області №42а від 25.07.2022 року в частині, що стосується припинення з 19.07.2022 виплати середнього заробітку вчителю [PERSON] , є в повній мірі обгрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно з п. 6 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 1504.1993 №102 відповідальність за своєчасне і правильне встановлення працівникам ставок заробітної плати, посадових окладів, обчислення заробітної плати покладається на керівників та головних бухгалтерів (бухгалтерів) установ і закладів освіти, керівників вищестоящих органів управління. Пунктом 1.10 Положення про Відділ освіти Хорошівської селищної ради, затвердженого рішенням Хорошівської селищної ради від 16.06.2022 №876, передбачено, що до структурних підрозділів відділу освіти без статусу юридичної особи входить централізована бухгалтерія. Відділ освіти є уповноваженим органом управління та головним розпорядником коштів державного і місцевого бюджету для фінансування підпорядкованих йому закладів освіти, установ та структурних підрозділів (пункт 1.11 згаданого Положення). Відповідно до пункту 1.2 Положення про централізовану бухгалтерію відділу освіти Хорошівської селищної ради, затвердженого наказом відділу освіти Хорошівської селищної ради від 28.03.2017 №8а, централізована бухгалтерія є структурним підрозділом відділу освіти, яка здійснює централізоване бухгалтерське обслуговування бюджетних установ, підпорядкованих відділу освіти селищної ради. Оскільки позивач перебував у трудових відносинах із Зубринським ліцеєм Житомирської області, дана юридична особа є належним відповідачем у цій справі. При цьому, Зубринський ліцей Житомирської області не здійснює виплату заробітної плати своїм працівникам та не має бухгалтерії, а тому належним співвідповідачем є також Відділ освіти Хорошівської селищної ради, централізована бухгалтерія якого безпосередньо здійснює нарахування та виплату заробітної плати працівникам Зубринського ліцею Житомирської області. Вказане підтверджується листом від 04.04.2025 №01/54 відповідача 2, згідно з яким відповідальним за нарахування та виплату заробітної плати педагогічним працівникам Зубринського ліцею Житомирської області є централізована бухгалтерія Відділу освіти Хорошівської селищної ради. Окрім того, оскільки нарахування і виплату позивачу середнього заробітку з 19.07.2022 припинено неправомірно, також підлягає задоволенню вимога позивача про зобов`язання Відділу освіти Хорошівської селищної ради нарахувати і виплатити йому середній заробіток за період з 19.07.2022 по 23.12.2023 включно. Щодо доводів представника відповідачів про пропуск позивачем строку\~\~звернення до суду з позовом, встановленого\~статтею 233 КЗпП України, суд зазначає наступне. Згідно зі\~статтею 233 КЗпП України\~(у редакції, чинній на час видачі оспорюваного наказу) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. Відповідно до\~статті 233 КЗпП України\~(у редакції, чинній на час подання позову) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Згідно із частиною другою\~статті 233 КЗпП України\~(у редакції, чинній на час подання позову) із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Встановлені\~статтею 233 КЗпП України\~строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Згідно з вимогами\~статті 234 КЗпП України\~(у редакції, чинній на час подання позову) у разі пропуску з поважних причин строків, установлених\~статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року. У\~статті 234 КЗпП України\~не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначатися в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій\~статті 233 КЗпП України, є ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. Перевірка дотримання вимог\~закону\~щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (див. постанову Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18). Вирішуючи питання дотримання позивачем строків звернення до суду в контексті даної справи, суд зазначає, що [PERSON] заявлено вимоги щодо скасування наказу Зубринського ліцею Житомирської області №42а від 25.07.2022 та зобов`язання нарахувати середній заробіток. Відтак, важливим є саме встановлення дати ознайомлення [PERSON] з відповідним наказом та отримання позивачем копії оспорюваного наказу. Вказана позиція суду узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду \~у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2024 року у справі № 716/2152/23 (провадження № 61-7971 св 24). При цьому, суд враховує, що в наказі Зубринського ліцею Житомирської області №42а від 25.07.2022 відсутня відмітка щодо дати ознайомлення [PERSON] з даним наказом. Допитана як свідок директор Зубринського ліцею [PERSON] суду повідомила, що [PERSON] ознайомився з наказом особисто в її кабінеті та при ній проставив відповідний підпис у наказі, проте не знає коли саме це відбулось. Копію наказу надала позивачу у лютому чи березні 2025 року, коли він звернувся з офіційним клопотанням. Суд критично оцінює показання даного свідка в частині ознайомлення [PERSON] зі спірним наказом, оскільки вони спростовуються висновком експерта від 25.09.2025 №СЕ-19/106-25/15505-ПЧ, складеного за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі №276/640/25, згідно з яким підпис від імені [PERSON] у графі «З наказом ознайомлені» наказу №42а від 25.07.2022 виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Окрім цього, наразі органом досудового розслідування проводиться розслідування кримінального провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 Кримінального кодексу України, а саме, що невстановлена особа у невстановлений день 2022 року підробила підпис про ознайомлення [PERSON] в наказі №7 від 24.02.2022 та наказі №42а від 25.07.2022 про припинення виплати останньому заробітної плати. У свою чергу, інші свідки: [PERSON] та [PERSON] повідомили в судовому засіданні, що відносно ознайомлення [PERSON] з наказом їм нічого не відомо. Разом з цим, лише в березні 2025 року, після отримання листа Зубринського ліцею Житомирської області від 17.03.2025, відповідачу офіційно доведено до відома про припинення виплати середнього заробітку на період проходження військової служби з 19.07.2022 по 23.12.2023, про підстави такого припинення, а також надано копію оспорюваного наказу. Зазначені обставини відповідачами не спростовано. Оскільки [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою 11 квітня 2025 року, тому суд приходить до висновку, що позивач не пропустив строк звернення з позовною заявою, передбачений\~статтею 233 КЗпП України. При цьому, суд враховує, що [PERSON] з першого дня повномаштабного вторгнення був мобілізований до лав Збройних Сил України, проходить військову службу і до цього часу, позивач перебував безпосередньо у зоні ведення бойових дій, де і отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, має статус учасника бойових дій, а в період проходження військової служби у [INFO] він, як і решта особового складу, були переведені на казармовий режим, без можливості залишати місце дислокації без окремого розпорядження командування. Відтак, позивач мав об`єктивні обставини, що перешкоджали йому належним чином з`ясувати причини невиплати заробітної плати та звернутися до суду за захистом своїх порушених трудових прав. У свою чергу, відповідачі безпосередньо не ознайомили в установленому порядку [PERSON] з наказом про припинення виплати заробітної плати, не вжили заходи щодо доведення до його відома оспорюваного наказу в інший спосіб, зокрема шляхом направлення за адресою реєстрації місця проживання позивача. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно п.п.2.2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору встановлюється 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до п.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п.12 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідачів слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі по 1211,20 грн. з кожного відповідача.

Outcome: approved