Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває у зареєстровано шлюбі з відповідачем, мають спільних дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . На даний час спільні діти сторін проживають разом з позивачем та повністю перебувають на її утриманні, а відповідач, в свою чергу, останні півроку матеріальної допомоги не надає, з дітьми не спілкується та не цікавиться їхнім життям. Позивач не працює, оскільки молодшому сину нещодавно виповнилось лише три роки, і позивач ввесь час приділяє дітям, а тому не в змозі самостійно забезпечити дітям належний рівень життя, що необхідний для їхнього фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Відповідач інших осіб на утриманні не має, є працездатним, отримує дохід працюючи артистом балету, має неофіційний дохід з фарбування автомобілів, також має власний транспортний засіб, а отже може сплачувати аліменти на трьох неповнолітніх дітей в розмірі частки свого заробітку. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 вересня 2025 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Вказаною ухвалою сторонам встановлено строки для подання відповідних заяв по суті. 22 жовтня 2025 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про поновлення строку на подачу відзиву на позовну заяву та, безпосередньо, відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення позову, зазначаючи, що дійсно з 08 червня 2013 року сторони перебувають у шлюбі, мають спільних дітей - доньку [PERSON] та сина [PERSON] , водночас старша донька позивача [PERSON] не є біологічною донькою відповідача, однак [PERSON] виховує її як рідну. Сторони проживають разом, через перебування позивача у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, працює та повністю матеріально забезпечує дітей та дружину лише відповідач. Твердження позивача про невиконання відповідачем батьківських обов`язків не відповідають дійсності, оскільки [PERSON] дійсно офіційно працює артистом балету, часто їздить на гастролі як по Україні, так і за кордон, однак по приїзду додому проводить час з дітьми, тримає постійний контакт з вчителями та вихователями дітей, сплачує всі витрати по квартирі та покриває всі потреби дітей. Крім того, відповідач побоюється, що [PERSON] буде витрачати аліменти на свої особисті потреби, оскільки останнім часом позивач перебуває в дратівливому стані, в сім`ї часто виникають сварки з приводу поведінки останньої по відношенню до дітей, а також через зловживання [PERSON] алкогольними напоями, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 серпня 2025 року, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Також, [PERSON] заперечує щодо стягнення з нього понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн, оскільки вказана сума не обґрунтована та належними доказами не підтверджена. У задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі. 28 жовтня 2025 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначила, що батьківство щодо старшої доньки [PERSON] відповідач визнав особисто в органах ДРАЦС, а отже повинен сплачувати аліменти на останню. Твердження відповідача щодо самостійного утримання всієї сім`ї не відповідають дійсності, оскільки останній ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утримання дітей, через що позивач була змушена терміново влаштуватись на роботу продавцем, щоб хоч якось матеріально забезпечити дітей, а надані відповідачем квитанції про здійснення грошових переказів не підтверджують факту утримання дітей, оскільки з квитанцій не встановлено кому та на які потреби надіслані відповідні кошти. Крім того, притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення з відповідача аліментів на дітей. Позов просить задовольнити у повному обсязі Правом подання заперечень відповідач [PERSON] не скористався. В судовому засідання 28 жовтня 2025 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та зазначила, що останні півроку відповідач взагалі не надає коштів на утримання дітей, хоча має постійний офіційний дохід та підробіток. Додатково позивач зазначила про понесені нею витрати, що пов`язані з отриманням правничої допомоги від адвоката в розмірі 12 000,00 грн, які в подальшому просить стягнути на свою користь з відповідача. В судовому засіданні 28 жовтня 2025 року відповідач заперечував щодо задоволення позову, зазначив, що кошти на утримання дітей надає добровільно, з урахуванням своїх фінансових можливостей, а тому спір щодо утримання дітей між сторонами відсутній. Відповідач також заперечував щодо стягнення з нього понесених позивачем судових витрат, вказуючи про надмірність зазначеної позивачем суми витрат на адвоката, з урахуванням складності справи. У задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 630, [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] . 08 червня 2013 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 1061 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після державної реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінено на « [PERSON] ». [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3907, та [INFO] - син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 450. Згідно відповідей з Єдиного державного демографічного реєстру від 22 вересня 2025 року № 1800988, № 1800974, та № 1801013, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . За зазначеною адресою зареєстровані також позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , що підтверджується відповідями з Єдиного державного демографічного реєстру від 22 вересня 2025 року № 1800912 та № 1800813. Відповідно до наданої позивачем копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, квартира за адресою: [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності в розмірі 1/3 частки, належить [PERSON] на підставі договору дарування частки квартири від 25 червня 2020 року посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галаган О.В. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1959 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року та ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно довідки від 15 жовтня 2025 року № 322/ПВ, [PERSON] працює у Національному заслуженому академічному ансамблі танцю України імені Павла Вірського на посаді артиста балету вищої категорії, з 11 січня 2010 року по теперішній час. В матеріалах справи також наявна копія трудової книжки [PERSON] з відповідними записами про влаштування на роботу. З довідки від 21 жовтня 2025 року (вхід. № РВВ-00000002) вбачається, що з 14 вересня 2025 року [PERSON] працює в ФОП [PERSON] , на посаді продавця непродовольчих товарів, дохід за період з 14 вересня 2025 року по 30 вересня 2025 року склав 4 915,23 грн. До відзиву на позовну заяву відповідачем долучено копії квитанцій про оплату навчання та харчування дітей, чеків на купівлю продуктів, ліків та одягу, квитанцій про сплату комунальних платежів, а також платіжних інструкцій про пересилання коштів з однієї карти на іншу. Позивачем до відповіді на відзиві також долучено копії квитанції про сплату комунальних послуг та здійснення покупок в магазинах. Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до роз`яснень пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частини другої статті 182 СК України. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом частин першої-третьої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідач є працездатним, отримує офіційний дохід, інших дітей не має, інших стягнень на утримання інших непрацездатних осіб також не має, доказів протилежного суду не надано. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачених статтею 188 СК України, не встановлено. Суд звертає увагу відповідача, що надання останнім коштів на утримання дітей в добровільному порядку, не позбавляє позивача, як матері з якою проживають діти, права просити стягнути аліменти в судовому порядку з подальшим зверненням до виконавчих органів для виконання рішення суду. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що присудження аліментів у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу) відповідача відповідає інтересам дітей і не порушує права кожної із сторін. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням вказаної норми, аліменти підлягають стягненню з 18 вересня 2025 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стосовно понесених судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Положеннями частини першої статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене вище, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19. В судовому засіданні відповідач заперечував щодо стягнення з нього понесених позивачем судових витрат, вказуючи про надмірність зазначеної позивачем суми витрат на адвоката, з урахуванням складності справи та наданих адвокатських послуг. На підтвердження факту надання правової допомоги та розміру витрат на правничу допомогу позивачем до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правової допомоги/юридичних послуг від 22 травня 2025 року № 22052501, укладеного між «Центр правової допомоги» («Центр правової допомоги юрист онлайн») та [PERSON] , з актом приймання - передачі наданих послуг № 22052501 до Договору про надання юридичних послуг/правової допомоги № 22052501. З наданих позивачем документів вбачається, що загальна вартість наданих правових послуг, у вигляді підготовки проекту позовної заяви до суду, клопотання про розгляд без участі, комунікації експерта - складає 12 000,00 грн. Суд враховує, що дана справа про стягнення аліментів за критеріями предмету та підстав позову, кількості учасників та предмету доказування належить до справ незначної складності, розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не лише того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved