Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

04.08.2025 року представник позивача ТОВ «Він Фінанс» Романенко М.Е. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач аргументує тим, що 01.07.2018 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання фінансового кредиту №210527, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надало відповідачу грошові кошти в розмірі 7000,00 грн., строком на 30 днів, а відповідач зобов`язався їх провернути та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки, що визначені Договором. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за даним договором виконало повністю, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та строк, визначений умовами Договору. Однак відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, в результаті чого утворилась заборгованість за кредитними договором, яка станом на дату укладення договору відступлення права вимоги становила 15740,00 грн., а саме: сума основного боргу 3500,00 грн., сума боргу за процентами 1890,00 грн., сума боргу за пенею та штрафами 10350,00 грн. 12.04.2018 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (нова назва ТОВ «Він Фінанс») було укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором. 06.12.2018 укладено додаткову угоду №9 та на виконання договору факторингу підписано реєстр права вимоги №10 від 06.12.2018 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі і до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №210527 від 01.07.2018 перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (нова назва ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Після відступлення права вимоги відповідач заборгованість не погасив, а тому ТОВ «ВІН ФІНАНС» просить поновити строк позовної давності для подання позову до суду та стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість в сумі 20599,67 грн., що складаються з: заборгованість за кредитним договором 15740,00 грн., сума збитків з урахуванням 3% річних 1417,89 грн., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 3441,78 грн. 13.08.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, згідно позову прохали проводити розгляд справи у відсутність представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, яке повернуто до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», та Оголошення про виклик на офіційному сайті Судової влади України, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.5 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.07.2018 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем [PERSON] в електронній формі, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», був укладений договір про надання фінансового кредиту №210527. Відповідно до п. 1.1, 1.4. договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в сумі 3500,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за договором. 12.04.2018 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» уклали договір факторингу № 1. 06.12.2018 укладено додаткову угоду №9 та на виконання договору факторингу підписано реєстр права вимоги №10 від 06.12.2018 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі і до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №210527 від 01.07.2018 перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором №210527 від 01.07.2018 становить 15740,00 грн., а саме: сума основного боргу 3500,00 грн., сума боргу за процентами 1890,00 грн., сума боргу за пенею та штрафами 10350,00 грн. 25.07.2024 загальними зборами учасників ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» прийнято рішення про зміну назви на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Як визначено у статтях 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статті 1048 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1049 ЦК України). У статті 1077 ЦК України визначено поняття договору факторингу. Договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом норм діючого законодавства, які регулюють право вимоги, представник позивача повинен надати належні та допустимі докази на підтвердження, що ТОВ «ВІН ФІНАНС» набуло право вимоги по виконанню відповідачем боргових зобов`язань за договором №210527 про надання фінансового кредиту, укладеного 01.07.2018 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що він отримав право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] на підставі договору факторингу № 1, укладеного 12.04.2018 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (далі - Договір). У постанові Верховного Суду від 24.04.2018 по справі № 914/868/17 зроблено висновок, що відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги щодо майбутніх вимог можливе тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012). Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору. Разом з тим, судом встановлено, що Договір факторингу № 1 укладено між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» 12.04.2018, тобто ще до підписання кредитного договору №210527 від 01.07.2018 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] . Вбачається, що право вимоги до [PERSON] переходило лише раз: від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (ТОВ «Він Фінанс»). Таким чином, вимога на момент укладення договору факторингу мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «Авентус Україна» до відповідача на момент укладення договору факторингу від 12.04.2018 не було, і сторони не могли передбачити, що 01.07.2018 цим товариством буде укладено кредитний договір з відповідачем, а відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором. Крім того, на час укладення договору факторингу № 1 від 12.04.2018 року сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Отже, право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем, у зазначений вище договір факторингу входити не могло. Суд констатує, що чинним законодавством не заборонено відступлення майбутніх вимог, однак наведене стосується майбутніх вимог лише за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. З огляду на викладене, позивачем ТОВ «Він Фінанс» не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за договором від 01.07.2018 укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] № 210527. Крім того, суд звертає увагу, що наявний в матеріалах справи реєстр прав вимоги, де боржником зазначено [PERSON] сам по собі не свідчить про набуття позивачем прав кредитора по відношенню до позичальника, а є додатком до договору та його невід`ємною частиною. Встановлені обставини свідчать про те, що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (нова назва ТОВ «ВІН ФІНАНС») перейшло право вимоги до відповідача від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відповідно до договору факторингу, тобто не доведено набуття права первісного кредитора. Крім того, позивачем не надано доказів, що первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» на картку відповідача перераховано кредитний ліміт у розмірі, встановленому договором, тобто виконано зобов`язання кредитодавця, передбачені зазначеним договором. Позивачем не долучено ні квитанції про перерахування коштів на картку відповідача, ні виписки про рух коштів по картці чи інших документів. Повідомлення ТОВ «ФК «Вей фор пей» від 22.05.2025 року містить інформацію про те, що 01.07.2018 року товариством за дорученням ТОВ «Авентус Україна» здійснено успішний переказ коштів на суму 3500,00 грн. на картку [NUMBER] . Однак матеріали позовної заяви не містять жодної інформації про реквізити картки, якою користувався відповідач [PERSON] , також позивачем не використано своє право про витребування відповідної інформації від банківських установ. Таким чином, позивачем не доведено факту виконання ТОВ «Авентус Україна» умов договору про надання коштів, який би породжував обов`язок [PERSON] повернути надані кошти та виконати інші обов`язкові платежі згідно з умовами договору, тобто наявності фактичних договірних відносин між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] . Також вимоги позивача про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних, є безпідставними, оскільки відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки позивачем не доведено право вимоги на суму заборгованості у розмірі 15740,00 грн., тому безпідставними є вимоги застосування наслідків неналежного виконання грошового зобов`язання, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. На підставі п. 2 ч. 1 ст.141 ЦПК України, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed