Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Вдовцову А.Д. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про\~стягнення аліментів\~на утримання\~повнолітньої дитини,\~яка продовжує\~навчання. Позов мотивувала тим, що 21 липня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який розірвано заочним рішенням Замостянського районного суду міста Вінниці від 18.01.2012 у цивільній справі №2-2854/11/0206. Від шлюбу у сторін є двоє дітей, один з яких: повнолітній син [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований разом зі матір?ю - позивачем у справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . До досягнення дитиною повноліття відповідач сплачував аліменти на користь позивача на утримання дитини за рішенням суду. На даний час сину [PERSON] виповнилося повних 18 років. [PERSON] , [INFO] , з 01 вересня 2022 року є студентом третього курсу денної форми навчання Відокремленого структурного підрозділу «Вінницький фаховий коледж Національного університету харчових технологій». Після завершення навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Вінницьким фаховим коледжем Національного університету харчових технологій», яке орієнтовано закінчиться 30 червня 2026 року, [PERSON] має намір продовжити здобуття освіти на наступному рівні для отримання ступеня бакалавра за обраною професією. Позивач вказує, що для вступу до університету [PERSON] повинен буде скласти національний мультипредметний тест (НМТ), до якого необхідно пройти інтенсивну підготовку у зв?язку з чим виникає потреба в залученні репетиторів. Водночас позивачка наразі не має можливості самостійно забезпечити не лише базові потреби двох дітей, а й покрити додаткові витрати, пов?язані з освітнім процесом, підготовкою до вступу та подальшим навчанням. Вказані обставини, на думку позивача, є підставою для продовження фінансової участі другого з батьків у забезпеченні потреб повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Так, у зв?язку із навчанням повнолітнього сина [PERSON] у Відокремленому структурному підрозділі «Вінницький фаховий коледж Національного університету харчових технологій», останній потребує матеріальної допомоги як з боку матері, так і з боку батька для забезпечення елементарних життєвих потреб: придбання їжі, купівлі необхідного одягу, взуття, оплата за проїзд в громадському транспорті, купівля зошитів, підручників, методичних посібників, для роздрукування ксерокопій, курсових тощо. Позивач зазначає, що відповідач є фізично здоровою людиною працездатного віку, офіційно працевлаштований, що дає всі підстави вважати, що він має реальну можливість брати участь у матеріальному забезпеченні потреб своєї повнолітньої дитини, жодних об`єктивних обставин, які б обмежували його працездатність або позбавляли доходів, на теперішній час не зафіксовано. З огляду на викладене позивач просить стягувати з відповідача [PERSON] на її\~користь аліменти\~на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом до закінчення сином навчання, але не більше, ніж до досягнення останнім 23 річного віку; також просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив, а також витребувано додаткові докази. Вказану ухвалу, разом із копією позовної заяви з додатками, отримано відповідачем 03 липня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (0610264378632). Відповідач у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом установлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, що ґрунтуються на вимогах ст. 182, 199, 200 СК України. Судом установлено, що 21 липня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 18 січня 2012 року розірвано (а.с. 8, 9) Сторони по справі є батьками: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження, виданими Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області від 26.06.2007 та 25.03.2009 відповідно (а.с. 10, 11). Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 13 листопада 2009 року у справі №2-4505/2009 вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі по 500,00 грн на кожну дитину зі всіх видів його доходів, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 30. 10.2009 року (а.с. 12). Як вбачається із довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію, виданої МКП «УК «Київська», вих. №248 від 05.05.2025 син [PERSON] , 2007 р.н., зареєстрований разом із матір`ю [PERSON] , 1981 р.н., за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13) Відповідно до довідки №326 від 05.05.2025, виданої Відокремленим структурним підрозділом «Вінницький фаховий коледж Національного університету харчових технологій», [PERSON] є студентом групи 3-Е третього курсу денної форми навчання Відокремленого структурного підрозділу «Вінницький фаховий коледж Національного університету харчових технологій, державна форма навчання, навчається з 01 вересня 2022 року, термін навчання до 30 червня 2026 року (а.с. 14). Згідно з даними Єдиного державного демографічного реєстру відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Відповідно до відомостей з інформаційної бази Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період січня 2024 по травень 2025 загальна сума отриманого доходу фізичної особи [PERSON] становить 500408,73 грн. [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття, проживає разом матір`ю, не працює, доходів не має та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, доказів про надання допомоги на утримання сина, який продовжує навчання, не надав. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. [PERSON] , [INFO] , досяг повноліття, однак ще не досяг 23-х річного віку, продовжує навчання, доходів не має, проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, а тому суд дійшов висновку, що син потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати таку допомогу в певній мірі. З позовом звернулася особа (мати) з якою мешкає син. При цьому суд враховує, що відповідач доказів не можливості надання такої допомоги суду не надав, а позивач бажає в судовому порядку врегулювати участь відповідача в наданні такої допомоги спільному сину на період його навчання. Щодо розміру аліментів, то суд враховує, що згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, чоловіка, дружини, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем її знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №761/10510/17. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначалося вище суд дійшов висновку, що повнолітня дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання, а батько може надавати таку допомогу в певній мірі. Визначаючись щодо розміру аліментів, суд враховує взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, а також те, що на утриманні у відповідача є також інша донька, те, що відповідач доказів надання допомоги повнолітньому сину та неможливості утримувати його суду не надав. Тому суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, витрати пов`язані з навчанням (проїзд до навчального закладу, харчування, забезпечення базовими організаційними речами та приладдям) та обставини, що встановленні судом та мають значення в їх сукупності, зокрема й щодо можливості кожного із батьків надавати допомогу, вважає справедливим встановлення аліментів в розмірі 1/6 частки доходу відповідача щомісячно. При визначені розміру аліментів суд взяв до уваги правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 24.12.2014 в справі №6-186цс14, та врахував всі обставини, визначені ст. 182 СК України, та певну можливість утримання сина матір`ю (позивачем), як-то визначено ст. 200 СК України. При цьому суд звертає увагу, що позивачем не надано суду жодного обґрунтування розміру аліментів, про стягнення якого заявлено позов та можливості їх сплати у визначеному нею розмірі відповідачем. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 201, 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 17 червня 2025 року. Аліменти підлягають стягненню на період навчання. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч. 2 ст.199 СК України). Разом з тим, поновлення навчання (за умови недосягнення 23-річного віку) дозволяє звернутися з новим позовом до суду про стягнення аліментів. На підставі ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню. Щодо розподілу судових витрат, то суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує ряд обставин, визначених ч. 3 ст. 141 ЦПК України. Позивачем заявлено про врахування судових витрат понесених ним (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами. На підтвердження цих обставин суду надано договір про надання професійної правничої допомоги від 13.05.2025, за змістом якого вартість правової допомоги зазначається в актах приймання передачі наданих послуг та в платіжних (розрахункових) документах (п. 2.1 Договору), також додано акт наданих послуг від 16.06.2025 та квитанції №18 від 16.06.2025 про оплату послуг за надання професійної правничої допомоги [PERSON] за договором б/н від 13.05.2025 у цивільній справі з позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, згідно з яких вартість послуг становить 7000,00 грн (а.с. 15-16). При розподілі цього виду судових витрат, суд враховує, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. При визначенні та розподілі судових витрат суд враховує критерії, визначені положеннями ЦПК України: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При цьому враховує, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Надаючи оцінку наданим доказам суд вважає, що позивачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах цієї цивільної справи, витрати пов`язані із розглядом цієї справи (оформленням позовної заяви), витрати відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правову допомогу), розмір останніх є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору з урахуванням обставин справи та значення його для позивача. Заяв щодо неспівмірності не надходило, а тому визначаючись з їх розподілом відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК України та зважаючи на задоволення позову, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 7000,00 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу. Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а позов задоволений, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1211,20 грн судового збору.

Outcome: approved