Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Представник позивача Гірчак А.М. звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою АТ «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 04.08.2021 [PERSON] уклав з АТ «Альфа-Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, які є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», найменування продукту «Red». За умовами договору максимальна сума кредиту становила 200 000 грн., сума встановленої кредитної лінії - 57500 грн., процентна ставка- 35,99% річних для торгових операцій та/або операцій зняття готівки, процентна ставка фіксована. Сторони узгодили, що всі відносини між позичальником та банком, що не врегульовані угодою регулюються договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк», діюча редакція якого розміщена на сайті банку. Банк взяті відповідно до угоди зобов`язання виконав у повному обсязі, відповідач зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 188 699,84 грн., з яких 121 912,69 грн. - за тілом кредиту; 66787,15 грн. - відсотки за користування кредитом. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022року. Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 188 699,84 грн. та судові витрати. Рух справи. Позиція учасників справи. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ухвалою відповідачу визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач належним чином повідомлений, шляхом надсилання ухвали за адресою місця реєстрації, а також копія ухвали про відкриття провадження у справі була надіслана на електронну адресу відповідача, зазначену в матеріалах справи. Відзив на позовну заяву не надійшов. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання, в розумінні положень ст.279 ЦПК України, не надходило. Враховуючи вищевикладене, суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Встановлені судом обставини. Судом встановлено, що АТ «Сенс Банк» є правонаступником АТ "Альфа-Банк". 04.08.2021 [PERSON] уклав з АТ «Альфа-Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, які є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», найменування продукту «Red». АТ «Альфа -Банк» погодив дану пропозицію на укладення угоди про надання споживчого кредиту (а.с.31-32,36-38). Згідно з паспортом споживчого кредиту, з яким відповідач ознайомився та підписав електронним підписом, відповідач отримав кредит в сумі 67500 грн. строком на 12 місяців з пролонгацією, процентна ставка -35,99 річних (а.с.33-35). З довідки про ідентифікацію, яка видана АТ «СЕНС БАНК», вбачається, що відповідач ідентифікований банком одноразовим ідентифікатором, який відправлений позичальнику 04.08.2021 на номер телефону [NUMBER] (а.с.39). Згідно з випискою по особовому рахунку [PERSON] за період з 04.08.2021 по 14.04.2025 користувався наданими АТ «Альфа-Банк» кредитними коштами (а.с.40-54). Згідно з розрахунком заборгованості станом на 14.04.2025 заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 631748384 становить 188 699,84 грн., з яких 121 912,69 грн. - за тілом кредиту; 66787,15 грн. - відсотки за користування кредитом (а.с.56). АТ «Сенс Банк» на адресу [PERSON] направлено вимогу про усунення порушень щодо сплати заборгованості за кредитним договором № 631748384 в сумі 189413,12 грн. станом на 21.04.2025 (а.с.55). Нормативне обґрунтування. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, ст. 509,525-527, 599, 610, 611, 1049,1050,1054 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст.626-629, 631 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, за нормою ч. 1 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Висновки суду. Суд, оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку. Дослідженими судом доказами підтверджується, що між відповідачем та АТ «Альфа Банк» укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти. Кредитором було виконано умови договору та відповідачу надано кредитні кошти. Позивач є правонаступником АТ «Альфа Банк». З урахуванням наведених норм, та наданого позивачем розрахунку суд встановив, що станом на 14.04.2025 відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені кредитним договором не виконав, сума тіла кредиту та нарахованих відсотків, що підтверджена розрахунком, є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Представник позивача, посилаючись на долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості зазначає, що станом на 14.04.2025 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 188 699,84 грн., з яких 121 912,69 грн. - за тілом кредиту; 66787,15 грн. - відсотки за користування кредитом. Між сторонами досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору кредиту, у тому числі умов щодо сплати відповідачем відсотків за кредитним договором, інформація про які безпосередньо міститься у паспорті споживчого кредиту. Таким чином з [PERSON] підлягає до стягнення сума заборгованості в розмірі 188 699,84 грн., з яких 121 912,69 грн. - за тілом кредиту; 66787,15 грн. - відсотки за користування кредитом. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача суду надано договір про надання послуг №1006 від 28.01.2025, згідно з яким правова допомога надавалась АО «Смарт Лекс» в особі керуючого партнера Лойфера А.Е., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Згідно з п.3.1 договору, за надання послуг, що полягають у вчиненні виконавцем дій, передбачених п.1.1.1 та п.1.1.2, замовник сплачує за послуги в наступному розмірі: 375 грн. - за підготовку і подання позовної заяви, 225 грн. - за отримання рішення суду, 7,85% - комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, виснувала про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). При цьому зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, § 268)). У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи питання стягнення гонорару успіху, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Зважаючи на положення чинного законодавства, дослідивши докази, надані заявником на підтвердження понесених судових витрат, практику ЄСПЛ та Верховного Суду, дійшов висновку, що «гонорар успіху» не був необхідним у зв`язку з розглядом даної справи в місцевому суді та є не спів мірним зі складністю справи. Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь АТ «Сенс-Банк» підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн. Судові витрати. Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовну заяву задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в сумі 2422,40 грн..

Outcome: approved