Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Голіней Л.Д., звернулася до суду з позовом до Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що за життя її прабаба [PERSON] отримала право на земельну частку (пай) в селі Верхній Майдан площею 0,9800 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після смерті [PERSON] її баба по лінії батька [PERSON] від прав на спадкове майно після смерті свого чоловіка [PERSON] відмовилася та онук [PERSON] - [PERSON] , який є батьком позивача, вступив в управління та володіння спадковим майном. Надвірнянською міською радою підтверджується, що [PERSON] користується земельною ділянкою (пай) [PERSON] з лютого 1997 року і по день смерті - червень 2024 року, та сплачував за пай податки. Загальний час користування земельною ділянкою становить 27 років 4 місяці. Таким чином [PERSON] набув право власності на вказану земельну ділянку, яка належала його бабусі [PERSON] за набувальною давністю, оскільки відкрито користувався нею понад 27 років та сплачував земельний податок, але не оформив своїх прав. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . На день смерті [PERSON] разом із ним були зареєстровані [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - онука, [PERSON] - онука. [PERSON] від прав на спадкове майно після смерті свого чоловіка [PERSON] відмовилася, а тому фактично позивачка є єдиним спадкоємцем після смерті батька. 28.04.2025 року позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Шушкевич С.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та отримала відмову, оскільки у державному акті на право власності на землю наявна технічна помилка та по батькові власниці зазначено « [PERSON] » замість « [PERSON] », а також на підставі п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року та ст. 529 ЦК України онуки та правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем. Також позивачем було проведено оцінку об`єкта нерухомості, та вартість земельної ділянки, кадастровий номер 2624080800:02:005:0026 становить 18287.32 грн. На підставі наведеного позивач просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, розташовану на території села Верхній Майдан ур. «Довге» площею 0,9800 га цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2624080800:02:005:0026. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24 червня 2025 року справу було прийнято до провадження судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Бурдун Т.А., призначено підготовче судове засідання та витребувано від приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Шушкевич С.М. копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 08.07.2025 до суду надійшла копія спадкової справи № 308, відкрита після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 31.07.2025 провадження у даній справі зупинене до набрання законної сили судовим рішенням, постановленим у справі № 348/1784/25 за заявою [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Ухвалою суду від 16.09.2025 провадження у справі поновлене. Ухвалою Надвірнянського районного суду від 09.10.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Голіней Л.Д. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Додатково пояснила, що батько позивача [PERSON] прийняв спадщину за набувальною давністю після смерті його баби [PERSON] , користувався земельною ділянкою [PERSON] з лютого 1997 року і по день смерті - червень 2024 року, понад 27 років, та сплачував за пай податки. Мати позивача [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини, інших спадкоємців, окрім позивача немає. Представник відповідача Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області Коломенська С.С. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, вирішення питання стосовно позовних вимог залишає на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, приходить до наступних висновків. Кожна особа має право у порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України) Статтями 12,13,81,89 ЦПК України передбачено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] та проживає в [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту [NUMBER] на її ім`я та витягом з реєстру Надвірнянської територіальної громади від 18.11.2024 року (а.с. 7-9). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 10 серпня 2013 року позивач уклала шлюб з [PERSON] , після чого її дошлюбне прізвище « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] » (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] (відповідач по справі) (а.с.11). Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00051488476 підтверджується, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00051488652 підтверджується, що [PERSON] мала дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с.12-13). З архівної довідки № 3-10(Ц)/06-06 від 31.03.2025 року вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] у с. Верхній Майдан Надвірнянського повіту, батько [PERSON] , син [PERSON] та [PERSON] ; мати [PERSON] - донька [PERSON] і [PERSON] (а.с.14). При укладенні шлюбу [PERSON] із [PERSON] її прізвище було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження № [NUMBER] (а.с.31). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.15). Згідно довідки Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву від 13.02.2025 року № 91/01-21 відомості про відкриття спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] , відсутні (а.с.16). За життя [PERSON] отримала право на земельну частку (пай) в селі Верхній Майдан у розмірі 29,79 умовних кадастрових гектарів на території Верхньомайданської сільської ради Надвірнянського району, що підтверджується сертифікатом на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки ІФ №09-07-0175 від 15.08.1996 (а.с.52-53). На підставі вказаного сертифікату на ім`я [PERSON] 10 червня 2000 року був виданий Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер 2624080800:02:005:0026, площею 0,9800 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.17-23). Відповідно до довідки Надвірнянської міської ради № 333/2-16 від 15.11.2024 року [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала сама в [ADDRESS], заповіт від імені [PERSON] у виконавчому комітеті Верхньомайданської сільської ради не здійснювався і не посвідчувався (а.с.24). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.25). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.26). Згідно довідки № 321/2-16 від 05.11.2024 року на день смерті [PERSON] разом із ним були зареєстровані [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - онука, [PERSON] - онука (а.с.27). [PERSON] від прав на спадкове майно після смерті свого чоловіка [PERSON] відмовилася (а.с.58, зворот.), а тому фактично позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька. Після смерті [PERSON] батьку позивача [PERSON] було видано у 2000 році Державний акт на право власності на землю (пай) взамін на сертифікат, оскільки він фактично вступив у користування спадковим майном після смерті бабусі [PERSON] . Те, що після смерті [PERSON] , її онук [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном також підтверджується довідкою Верхньомайданського старостинського округу № 2 Надвірнянської міської ради від 23.05.2025 року № 18/18.2-22 (а.с.28). Таким чином, встановлено, що [PERSON] користувався земельною ділянкою (паєм) [PERSON] з лютого 1997 року і по день смерті - червень 2024 року, та сплачував за пай податки. Загальний час користування земельною ділянкою становить 27 років 4 місяці. 28.04.2025 року позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Шушкевич С.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та отримала відмову, оскільки не було надано документ про право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] , та крім того, [PERSON] фактично прийняв, але юридично не оформив свої спадкові права після смерті спадкодавця [PERSON] (а.с.29). Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04 серпня 2025 року, яке набрало законної сили 05.09.2025 року встановлено факт належності [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] правовстановлюючого документу, а саме: державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ІФ № 028617, виданого 10.06.2000 року на підставі рішення Верхньомайданської сільської ради народних депутатів від 17 грудня 1999 року № 69-9/99 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 193 (а.с.118-119). Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до витягу № НВ-9966130052025 нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 2624080800:02:005:0026 станом на 06.06.2025 становить 18287,32 грн (а.с.30). Спірні правовідносини виникли з приводу визнання за позивачем права власності на спадкове майно - земельну ділянку. Пункт 1 ч. 2 ст.16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] за життя належало право на земельну частку (пай) в селі Верхній Майдан у розмірі 29,79 умовних кадастрових гектарів на території Верхньомайданської сільської ради Надвірнянського району, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) на підставі рішення сесії Верхньомайданської сільської ради Надвірнянського району від 27.03.1996 року, згідно запису, вчиненого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №93, то таке право увійшло до складу її спадкового майна. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 року. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до вказаного кодексу право на спадкування мають особи, визначені у законі. Згідно зі ст.ст. 529, 530 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлим матері чи батьку. При відсутності спадкоємців першої, черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.1 листа від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини 3 статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина 2 статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вищевказаних умов у сукупності. За змістом частини 1 статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності (наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/17274/17). Згідно з роз`ясненнями, наданими в підпунктах «а», «б» п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995р. №20, положення статей 17,18 Закону "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15.04.1991 року). Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, батько позивача [PERSON] набув право власності на земельну ділянку (пай), розташовану на території села Верхній Майдан ур. «Довге» площею 0,9800 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2624080800:02:005:0026, яка належала його бабусі [PERSON] за набувальною давністю, оскільки відкрито користувався нею понад 27 років та сплачував земельний податок, але юридично не оформив своїх прав. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця. Статті 1216, 1297 Цивільного кодексу України передбачають право та обов`язок спадкоємців, чию спадщину складає нерухоме майно, оформити документи про спадщину. Згідно ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідна до ст. 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно зі статтею 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки па підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). В абзаці другому підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 зазначено, що «відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Усі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.». Отже, право позивача, яке перейшло в порядку спадкування від спадкодавця, не може бути звужено чи обмежено. Частина 3 ст. 22 Конституції України стверджує, що при ухваленні нових законів або внесенні змін в чинні закони не допускається звуження обсягу та змісту існуючих прав і свобод. Ця норма згідно зі ст. 8 Конституції України має найвищу юридичну силу і є нормою прямої дії, вона не може ігноруватися з тієї причини, що суперечить міжнародному договору або практиці Європейського суду. Відповідно до п. 6 Перехідних положень ЗК України, громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, не може бути позбавлений права переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, в даному випадку позивач, успадкувавши право власності на земельну ділянку, відповідно до Перехідних положень ЗК України, повинен переоформити у встановленому порядку право власності на земельну ділянку. З метою реалізації свого спадкового права позивач звернулася до приватного нотаріуса Шушкевич С.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Із копії спадкової справи № 308, яка надана суду приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Шушкевич С.М., вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] звернулася його дочка [PERSON] (позивач). Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 79183013 від 18.11.2024 свідчить про внесення до Спадкового реєстру реєстраційного запису про реєстрацію спадкової справи після смерті спадкодавця [PERSON] , номер у Спадковому реєстрі 73303223, номер у нотаріуса 308/2024. Також, 18.11.2024 із заявою про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] звернулася його дружина [PERSON] (відповідач по справі). Спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася. Відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом позивач [PERSON] успадкувала після смерті батька [PERSON] земельні ділянки: кадастровий номер 2624080801:03:001:0009 та кадастровий номер 2624080801:03:004:0040 (а.с.89- 91). Проте, приватний нотаріус, вивчивши документи подані позивачем для видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2624080800:02:005:0026, площею 0,9800 га з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в с. Верхній Майдан Надвірнянського району Івано-Франківської області, відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку, у зв`язку з тим, що не було надано документ про право власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] , в наданих документах було вказано власника [PERSON] , та крім того, [PERSON] фактично прийняв, але юридично не оформив свої спадкові права після смерті спадкодавця [PERSON] (а.с.29,95). Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.Відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі. Представник відповідача Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, вирішення питання стосовно позовних вимог залишила на розсуд суду. Судом встановлено, що визнання стороною відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачем права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 2624080800:02:005:0026, судом не встановлено, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. У зв`язку з перебуванням головуючого судді Бурдун Т.А. на лікарняному у період з 29.10.2025 по 07.11.2025; 08.11.2025 та 09.11.2025 - вихідні дні, тому повний текст рішення складений та підписаний 10.11.2025.

Outcome: approved