Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

У квітні 2025 р. позивач ТОВ «Будмаш-Сервіс» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по оплаті за послуги з управління будинком і прибудинковою територією в загальному розмірі 139 130,38 грн, три проценти річних - 3 113,83 грн та суму інфляційних нарахувань - 16 348,77 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він надає послуги з управління будинком і прибудинковою територією житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач є власником групи нежилих приміщень №210, 212 загальною площею 599,70 кв.м. в будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 10.04.2019 року. 10.04.2019 року між сторонами був укладений договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Як зазначає позивач, він на виконання умов договору належним чином надавав послуги з утримання будинку та прибудинкової території, однак відповідач власні зобов`язання в частині оплати таких послуг не виконувала належним чином внаслідок чого за період з 01.08.2021 року по 31.03.2025 року виникла заборгованість в сумі 139 130,38 грн. Крім того, оскільки відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги, на підставі положень ч.2 ст.625 ЦК України з відповідача має бути стягнуто 3% річних та інфляційні втрати. Так як в досудовому порядку вирішити спір неможливо, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. 26.09.2025 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому уповноважений представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначено у відзиві, позивач не довів факт належного та безперервного надання житлово-комунальних послуг відповідачу у період з 01.08.2021 року по 31.07.2024 року, зокрема відсутні акти наданих послуг, а також акти звіряння взаєморозрахунків, що могли б бути підтвердженням безспірності суми боргу. Внаслідок неналежного виконання позивачем власних зобов`язань за договором, відбулось залиття приміщення, яке належить на праві власності позивачу. У розрахунках позивача відсутні деталізовані дані, докази погодження розрахунку та підтвердження фактичного споживання. Тому розрахунок є неповним та некоректним та не може бути підставою для стягнення заборгованості. 30.09.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача наполягає на задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених в позовній заяві. Також представник зазначила, що відповідач споживала послуги надані позивачем, у встановленому законом порядку не відмовилася від них та не надала доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості відповідно до порядку, визначеному ст.27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що дало б підстави для звільнення від їх оплати. Так само не надано суду доказів залиття приміщень відповідача. Відповідач також не надала доказів на спростування наданого розрахунку заборгованості. Розрахунок здійснено на підставі тарифів, визначених договором, укладеним між сторонами. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. До судового засідання стороною позивача було подано заяву про розгляд справи у відсутність представника також зазначено, що позивач заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, наведених у позові. Представник відповідача подала заяву про розгляд справи без участі відповідача та її представника, зазначила що просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи за відсутності сторін. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу нежилих приміщень від 10.04.2019 року є власником нежилих приміщень №210,212 загальною площею 599,70 грн. в будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Судом встановлено, що 10 квітня 2019р. між ТОВ «Будмаш-Сервіс» та [PERSON] було укладено договір про надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території. Предметом договору відповідно до п. 1.1, є забезпечення виконавцем (позивачем) кваліфікованого та якісного надання послуг Споживачу згідно додатку №1, який є невід`ємною частиною договору, а споживач - забезпечує своєчасну оплату таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Як визначили сторони в п.1.2, 1.3 та 1.4 Договору, Споживач як власник нежитлового приміщення загальною площею 599,7 кв.м. в будинку [ADDRESS] бере участь у витратах щодо виконання робіт визначених в Додатку №1 до Договору та щомісячно не пізніше 15-го числа поточного місяця сплачує на рахунок Виконавця відповідно до рахунків про сплату послуг щомісячну плату за надані послуги в сумі 3 478,26 грн. Відповідно до п. 7.1, 7.2, 7.3 Договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2019 року. Якщо за один календарний місяць до закінчення терміну дії Договору жодна із сторін не висловила наміру про припинення дії Договору, він продовжується на наступний календарний рік. Цей договір може бути розірвано за згодою сторін або в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Як зазначив позивач в позовній заяві, Договір є чинним. Відповідач не надала суду доказів, що вона висловлювала намір про припинення дії договору. Таким чином суд приходить до висновку що Договір від 10.04.2019 року є чинним. Відповідач не надала доказів на спростування зазначеного. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Законом України «Про житлово-комунальні послуги», врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Згідно ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. З розрахунку заборгованості за надані послуги вбачається, що за період часу з 01 серпня 2021 року по 31 березня 2025 року [PERSON] має заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у сумі 139 130,38 грн. При цьому протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною відповідача, в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не було надано до суду жодного належного і допустимого доказу, на спростування зазначеної суми заборгованості, як і відсутні докази того, що вказані житлово-комунальні послуги не надавались, і укладений між сторонами договір про надання послуг з утримання будинку і прибудинкової території від 10 квітня 2019р. припинив свою дію. Крім того, у відзиві представник відповідача зазначала, що позивач не надав доказів надання послуг. Щодо зазначеного варто зауважити, що за умовами п.1.4 Договору від 10.04.2019 року відповідач взяла на себе зобов`язання сплачувати за отримані послуги на підставі рахунку про сплату послуг та згідно з п.2.5, 3 (пункт 3) Договору має право на зменшення розміру плати за надані послуги у разі їх ненадання або надання не в повному обсязі. Однак, позивач не надала суду доказів, що після отримання щомісячних рахунків для сплати послуг вона зверталась до відповідача з відповідними повідомленнями про ненадання послуг чи надання їх в не в повному обсязі. Таким чином відповідач не надала доказів що позивачем не надавались послуги чи надавались не в повному обсязі. А тому суд вважає, що зазначене відповідачем у відзиві спрямоване на уникнення сплати за надані позивачем послуги. Також варто зауважити, що в липні та жовтні 2024 року відповідач сплатила за надані послуги в розмірі, що перевищує місячний платіж, тобто відповідач розуміла власний обов`язок по сплаті заборгованості. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що відповідач є власником нежилих приміщень №210, 212 загальною площею 599,70 кв.м. в будинку [ADDRESS] та безпідставно не виконувала умови договору від 10.04.2019 року в частині щомісячної сплати за отримані послуги, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача за період з 01 серпня 2021 року по 31 березня 2025 року заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території у сумі 139 130,38 грн.. Разом з тим, згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. З урахуванням викладеного, враховуючи положення постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022р. за № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача три відсотки річних в сумі 3 113,83 грн. та інфляційних втрат в сумі 16 348,77 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved