Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал»» (далі - Позивач, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. I. Виклад позовних вимог та їх обґрунтування Позивач просить стягнути з Відповідача заборгованість у загальному розмірі 36666,00 грн, яка складається з: 1.10 000,00 грн - основна сума боргу (тіло кредиту); 2.17 910,00 грн - нараховані проценти за користування кредитом за період, що передував відступленню права вимоги (від ТОВ «Авентус Україна»); 3.8 756,00 грн - нараховані Позивачем проценти за 44 календарні дні (з 27.05.2024 по 09.07.2024) в межах строку дії договору. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем зобов`язань за електронним Договором № 6866045 про надання споживчого кредиту від 15.07.2023 року. Зазначається, що цей Договір було укладено між первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» та Відповідачем у відповідності до Правил та шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «C3226». Первісний кредитор виконав свої зобов`язання, перерахувавши Відповідачу суму кредиту в розмірі 10 000 грн на його платіжну картку № [NUMBER] . Позивач вказує, що Відповідач у період з 15.07.2023 по 26.05.2024 року не здійснював жодних оплат. З огляду на порушення боргових зобов`язань, 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (Фактор) було укладено Договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з яким до Позивача перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором у повному обсязі, включаючи суму основного зобов`язання та плату за кредитом. Про відступлення права вимоги Відповідача було повідомлено шляхом направлення повідомлення на його електронну пошту volodimir913@gmail.com. Крім того, Позивач повідомляє про зміну свого найменування з ТОВ «ФК «Фінтраст Україан» на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»» Рішенням єдиного учасника від 25.11.2024 року, що було належним чином зареєстровано. Позивач посилається на статті 512, 514, 526, 527, 530, 536, 626, 638, 1054 ЦК України, які встановлюють обов`язок боржника належним чином виконувати зобов`язання, сплачувати проценти та підтверджують правомірність укладення договору факторингу та електронної форми кредитного договору. Крім цього Позивач просить стягнути з Відповідача судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору та очікуваних витрат на правову допомогу в розмірі 10000 гривенью Процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою Володимирського міського суду від 26.05.2025 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін було витребувано у АТ «Ощадбанк » докази по справі. 12.06.2025 року на виконання ухвали суду надійшла запитувана інформація. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову були повідомлені належним чином. Відповідачем не подано відзив на позовну заяву протягом строку, встановленого суддею відповідно до ч. 1 ст. 278 ЦПК України, причини повторної неявки суду не відомі. Представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Встановлені судом фактичні обставини справи. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 15.07.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено електронний Договір № 6866045 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 10000 грн. строком на 360 днів, зі сплатою відсотків кожні 30 днів та стандартною процентною ставкою 1,99 % в день (пункти 1.3., 1.4., 1.5.). Указаний договір підписаний споживачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С3226». ТОВ «Авентус Україна » свої зобов`язання перед Відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 10 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № [NUMBER] , що підтверджується повідомленнями Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек Україна» про перерахування коштів. Згідно з карткою обліку договору № 6866045 від 15.07.2023 основна заборгованість [PERSON] , нарахована ТОВ «Авентус Україна» за період з 15.07.2023 по 26.05.2024 станом на 26.05.2024 складала 27 910 грн, з яких: 10 000 грн - заборгованість за тілом кредиту та 17910 грн. заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом. Згідно проведеного розрахунку процентів за карткою обліку, первісними кредитором вони нараховувались за стандартною ставкою 1,99% в день із 15.07.2023 по 13.10.2023 включно. Надалі нарахування процентів припинилось. 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, відповідно до умов якого, ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитним договором. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 27.05.2024 до Договору факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №6866045. Рішенням № 251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 змінено найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Позивачем надано розрахунок заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №6866045, згідно якого позивач з 27.05.2024 по 09.07.2024 (44 дні) продовжив нарахування відповідачу процентів за користування кредитом по 09.07.2024 включно за тією ж стандартною ставкою 1,99% в день. Заборгованість відповідача за цей період по процентах склала 8756 грн. Згідно відповіді АТ «Ощадбанк» від 05.06.2025, на виконання ухвали суду про витребування доказів, слідує, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано платіжну картку № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ), на який 15.07.2023 було зараховано платіж у сумі 8400 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомустаттею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Отже, Договір про надання споживчого кредиту № 6866045 від 15.07.2023 між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна» в електронній формі. Статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. Відповідно Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відподно до ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту, укладеним між ним та ТОВ «Авентус Україна» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок порушення має право вимоги до відповідача, а тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволеню. Проте, суд не в повній мірі згідний із проведеним позивачем розрахунком заборгованості по процентах. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23.04.2024 року не більше 1,5%, а з 21.08.2024 року не більше 1%. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства. Договір між сторонами укладено 15.07.2023 року, із наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що загальний розмір заборгованості за процентами, проведеним ТОВ «Авентус Україна» за період з 15.07.2023 року по 13.10.2023 року становить 17910 гривень. Проценти за весь період нараховані за процентною ставкою 1,99 % в день, що відповідає вимогам Закону, та за тією ж процентною ставкою 1,99 % в день у період користування кредитом відповідачем після відступлення права вимоги первісним кредитором позивачу за 44 днів з 27.05 по 09.07.2024 року, тобто у розмірі більшому ніж встановлений законом, оскільки він не міг перевищувати у цей період 1,50% в день. У зв`язку з наведеним суд приходить висновку, що розмір заборгованості з 27.05.2024 року по 09.07.2024 року підлягає перерахунку, виходячи з встановленого пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» максимального розміру денної процентної ставки 1,5 %. Тобто, за ставкою 1,50% в день за період з 27.05.2024 року по 09.07.2024 року (44 днів користування кредитом) сума заборгованості по процентах складає 6600 грн. (10000 грн. х 1,5% х 44 днів = 6600 грн.). Отже, позов слід задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 6866045 від 15.07.2023 в розмірі 34510 грн., яка складається з: 10 000 грн - тіло кредиту; 17910 грн - нараховані первісним кредитором проценти; 6600 грн. - нараховані позивачем проценти за 44 календарних днів користування відповідачем кредитом в межах строку, визначеного договором. Судові витрати по справі. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що очікує понести 10000 гривень витрат на професійну правову допомогу в рамках договору про надання правової (правничої) допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, які і заявив до стягнення з відповідача. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З матеріалів справи вбачається, що правнича допомога надавалась позивачу адвокатом Столітнім М.М., у підтвердження чого надані суду копії договору про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10 грудня 2024; заявки № 7837 на виконання доручення до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року, рахунку на оплату №7837-12/05-2025 від 12 травня 2025 р.; Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 7837 до Договору про надання правничої (правничої) допомоги № 10/12-2024 від 10 грудня 2024 року відповідно до яких ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»» понесло судові витрати на правничу допомогу в сумі 10 000, 00 грн. Суд, вирішуючи питання про розмір витрат на правову допомогу виходить з того, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Визначаючи розмір суми наданої правничої допомоги, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію даної справи, яка є малозначною, та існує багато судової практики в даній категорії спору, а також, враховуючи, що розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження, без участі представника позивача, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим, з огляду на категорію та складність цієї справи. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат. Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial