Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

І. Стислий виклад позиції учасників. 1.1. Позивачка обґрунтовує позов тим, що їй на праві власності належить т/з Mercedes-Benz, модель B180CDI, 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . 16.02.2023 у м. Кременець сталася ДТП, у якій її автомобіль отримав значні ушкодження. 05.07.2023 за адресою [ADDRESS] на підприємстві [INFO] здійснювали поклейку лобового скла, на території знаходився відповідач [PERSON] , який запропонував надати послуги з подальшого ремонту т/з. Чоловік позивачки та [PERSON] обумовили вартість послуг та термін. Відповідач повідомив, що ремонтувати авто буде з братом [PERSON] . Чоловіку позивачки виписали талон про прийняття автомобіля, який він передав [PERSON] , а також ключі від т/з. Подальше погодження ремонтних робіт та їх вартість відбувалися у телефонному режимі. Відповідач повідомив, що дістав необхідні деталі та потрібно перерахувати кошти за певними реквізитами. Чоловік позивачки перерахував 3 000 грн., 2200 грн. та 1500 грн. на рахунки, вказані відповідачем. Також частину коштів передавали особисто відповідачу, всього відповідача було надано 18700 грн. Згодом відповідачі перестали відповідати на дзвінки, а потім стало відомо, що [PERSON] без її відома та дозволу 03.08.2023 керував її т/з та скоїв ДТП. За результатом розгляду адміністративної справи [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126 та ст.. 124 КУпАП. Розмір завданих їх у результаті ДТП збитків становить 222 451,00 грн., які і просить стягнути з відповідача [PERSON] . Крім того, просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] кошти, сплачені нею за ремонт її автомобіля у розмірі 18700 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат. 1.2 Відповідачі правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк не скористалися. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 2.1. Ухвалою суду від 27.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засіданні. Ухвалою суду від 18.03.2024 за клопотанням представника відповідача адвоката Пащука Т.С. провадження у справі було зупинено до припинення перебування відповідача [PERSON] у складі Збройних Сил України. Постановою Рівненського апеляційного суду від 06.06.2024 ухвалу Дубенського міськрайонного суду від 18.03.2024 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою суду від 03.09.2024 задоволено клопотання представника позивачки адвоката Тимошенко О.В. про участь у судових засіданнях в режимі відео конференції. 15.01.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Крім того, вказаною ухвалою задоволено клопотання позивачки про виклик свідків та витребування доказів. Ухвалою суду від 01.04.2025 задоволено клопотання представника позивачки адвоката Вотава І.Л. про участь у судових засіданнях в режимі відео конференції. 2.2. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом відправлення SMS-повідомлення на номер телефону. Відзиву на позовну заяву не подали, заяв та клопотань від них не надходило. 2.3. Оскільки сторона відповідачів не з`явилась до суду без пояснення причин, а натомість прибула сторона позивача і з`явились викликані для допиту свідки, згідно ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення судового розгляду 01.10.2025 немає. 2.4. В судовому засіданні представниця позивачки адвокат Курис О.С. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просить їх задовольнити. 2.5. Будучи допитаним в якості свідка [PERSON] (чоловік позивачки) надав суду показання наступного змісту: сталась така ситуація, що десь 05.07.2023 він забрав пошкоджений автомобіль дружини зі штраф майданчика в м. Кременці, у той момент з ним був його товариш, бо треба було два водія. Мерседес був не дуже пошкоджений - скло з тріщиною і бампер, по дорозі додому заїхали в [ADDRESS] , де записались на заміну скла. Там був [PERSON] , він там працював і сказав, що може поміняти не лише скло, а й решту відремонтувати. Тому вирішив залишити йому автомобіль, думали, що він там працює офіційно. В подальшому зв`язок тримали по телефону, відповідач казав які суми необхідні для придбання запчастин, що вони з дружиною перераховували на рахунок, наданий відповідачами. Також кошти передавали через [PERSON] , який працював на розвозці товарів та заїжджав у м. Костопіль (де проживає свідок) і йому передавались кошти. А потім [PERSON] перестав виходити на зв`язок, а потім розбив авто, і дружина подала до суду. [PERSON] казав, що за 2 тижні відремонтує, але цього не відбулось і через деякий час почав у переписці цікавитися, чому так довго, то той почав видумувати різні історії. Про аварію, яку вчинив [PERSON] , стало відомо, бо в Інтернеті її побачили і хтось сказав. Там було фото авто дружини. Потім як дізнались про аварію, він обіцяв відшкодувати, але нічого не зробив. Гроші свідок скидав йому і на масла, і на фільтра, але він в дійсності нічого цього не зробив. Потім ніби пішов служити в ЗСУ. Також зазначив, що в машині були інструменти і ще багато чого, але його там вже немає. По доброму просили його вирішити, але все дуже довго тягнулося і дружина вирішила звернутися до суду. Вказав, що була усна домовленість, що відповідач відремонтує автомобіль. Відповідач працював там неофіційно, але в той момент він цього не знав, а як вирішили на суд подавати, то дізнались, що офіційно не працював, але автомобілі ремонтував, бо скло міняв. Підтвердив, що після першої аварії відповідач не відремонтував авто, але свідок йому за ремонт кошти сплатив. Потім сталася друга аварія. Тому вважає, що відповідач повинен віддати кошти, які йому були надані за ремонт, якого він не зробив, а також відшкодувати збитки за другу аварію, яку вчинив. 2.6. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання: він є кумом позивачки. Вони забрали з чоловіком позивачки авто з Кременця, вертались додому і щоб не їхати з битим склом, то заїхали по дорозі на фірму у м. Дубно. Взнали, що є таке скло і за годину сказали, що поміняють, їм дали талончика, вони чекали поки поміняють. Потім вийшов [PERSON] і сказав, що може авто зробити, решту поремонтувати. Так і залишили там авто на фірмі. Вони були двома машинами і далі поїхали на його машині. Машина [PERSON] була на ходу, пошкодження були не значні - скло лобове, дзеркало пом`яте і на капоті смужка, на лобовому листва задерта. Це був автомобіль мерседес В класу бежевого кольору, номера якісь 35 чи 86 точно не пам`ятає. 2.7. Будучи допитаною в якості свідка [PERSON] надала суду пояснення наступного змісту: вона на прохання [PERSON] двічі передавала передачі в Костополі - перший раз це була фарба, передавала в липні, в другу половину дня, років три тому, хлопчина приїжджав на бусі білому, а другий раз передавала кошти, суми вона не знала, її просто попросили передати передачу. Як звати хлопця не знає, перший раз це був [PERSON] , а хто з них не пам`ятає, по фото впізнала би - він був високий і худий. На своєму телефоні свідок показала фото цього хлопця. За що ці передачки вона не знала. Другий раз передавала, то вже не звернула уваги на зовнішність. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 3.1. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею автомобіля марки Mercedes-Benz, модель B180CDI, 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.13-14). 3.2. 16.02.2023 у с. Білокриниця Кременецького району мала місце ДТП, у якому т/з Mercedes-Benz, модель B180CDI, 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER] отримав не значні механічні ушкодження. Кримінальне провадження відносно водія т/з Mercedes-Benz [PERSON] закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а вказаний т/з повернуто власнику [PERSON] (а.с.30-34). 3.3. У висновку експерта №СЕ-19/120-23/2091-ІТ від 23.03.2023 зафіксовано пошкодження автомобіля -Benz, модель B180CDI, д.н.з. [NUMBER] після ДТП, яка мала місце 16.02.2023 (а.с.72-88). 3.4. Зі змісту позовної заяви, а також згідно показань свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та письмових доказів, зазначених нижче в п.3.5-3.8, встановлено, що з метою здійснення ремонту автомобіля Mercedes-Benz, д.н.з. [NUMBER] , між чоловіком позивачки [PERSON] та відповідачами [PERSON] та [PERSON] 05.07.2023 було укладено усний договір про надання послуг, згідно якого сторони домовилися про ремонт автомобіля Mercedes-Benz, д.н.з. [NUMBER] , який повинні були здійснити відповідачі. Погодження робіт між чоловіком позивачки та відповідачами, а також їх вартість відбувалися у телефонному режимі за допомогою застосунку Viber, на виконання чого передавались чи перераховувались кошти, фарба. 3.5. Згідно наявних у справі скріншотів переписки між особою на ім`я « [PERSON] » та чоловіком позивачки вбачається, що 10.07.2023 особа « [PERSON] » повідомив останнього, що знайшов деталі для автомобіля, та 13.07.2023 надіслав повідомлення наступного змісту: «Крило 4500+масло фільтр 2700, необхідно сплатити суму у загальному розмірі 7200 грн. на картку Монобанк [NUMBER] ». Також, з повідомлення від 21.07.2023 вбачається, що чоловік позивачки перерахував особі « [PERSON] » грошові кошти у розмірі 3000 грн., а останній скинув йому фото капоту автомобіля Mercedes-Benz, д.н.з. [NUMBER] та підтвердив, що кошти надійшли. 31.07.2023 чоловіку позивачки надійшло повідомлення з номером картки [NUMBER] , на що останній відповів «Перечислив» (а.с.15-20). 3.6. З наявної у справі платіжної інструкції від 31.07.2023 встановлено, що платник [PERSON] здійснив переказ власних коштів у розмірі 1500 грн. на рахунок отримувача [NUMBER] (а.с.27). 3.7. Крім того, згідно платіжної інструкції від 14.07.2023 платник [PERSON] здійснив переказ власних коштів у розмірі 2200 грн. на рахунок отримувача [NUMBER] та 21.07.2023 здійснив переказ коштів на цей же рахунок у розмірі 3000 грн. (а.с.28,29). 3.8. Згідно інформації, наданої АТ «Універсал банк» від 23.06.2025, власником карткового рахунку [NUMBER] являється [PERSON] (а.с.87). 3.9. Також, судом встановлено, що 03.08.2023 у м. Дубно по вул. Страклівській мала місце дорожньо-транспортна подія за участю автомобіля Mercedes-Benz, д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . 3.10. Згідно постанови Дубенського міськрайонного суду від 29.08.2023, 03.08.2023 о 22:30 хв. в м. Дубно по вул. Страклівська, 59, водій [PERSON] керував т/з Mercedes-Benz, В180 CDI, д.н.з. [NUMBER] в стані алкогольного сп`яніння. За даним фактом було складено протокол серії ААД №080776. Крім того, 03.08.2023 о 22:30 хв. в м. Дубно по вул. Страклівська, 59, водій [PERSON] повторно керував т/з Mercedes-Benz, В180 CDI, д.н.з. [NUMBER] , будучи особою, яка не має права керувати таким т/з. За даним фактом було складено протокол серії ААД №080818. Також, 03.08.2023 о 22:30 хв. в м. Дубно по вул. Страклівська, 59, водій [PERSON] керуючи т/з Mercedes-Benz, В180 CDI, д.н.з. [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем «Remault Megane», д.н.з. [NUMBER] . За даним фактом було складено протокол серії ААД №084174. [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 130, ч. 5 ст. 126, ст. 124 КУпАП. Вказана постанова набрала законної сили 11.09.2023 (а.с.35-39). 3.11. В результаті ДТП, яка мала місце 03.08.2023, т/з Mercedes-Benz, В180 CDI, д.н.з. [NUMBER] зазнав механічних ушкоджень, збитки становлять 222 451 грн., що підтверджується рахунком на оплату №0000000286 від 22.11.2023, виданим ФОП [PERSON] , покупцем вказана [PERSON] (а.с.25-26). 3.12. Згідно квитанції від 22.12.2023, [PERSON] сплатила ФОП [PERSON] 219 451,70 грн. на основі рахунку на оплату 0000000286 від 22.11.2023 (а.с.192). 3.13. З наданої стороною позивача інформації із соціальних мереж вбачається, що місцевою групою dubno_live 04.08. зазначено про нічне ДТП на вул. Страклівська та поміщено фото пошкодженого автомобіля, який за зовнішніми ознаками схожий на автомобіль позивачки Mercedes-Benz, В180 CDI, д.н.з. [NUMBER] (а.с.21-24). 3.14. Судом досліджено диск із чисельними фотозображеннями пошкоджень транспортного засобу Mercedes-Benz, В180 CDI, д.н.з. [NUMBER] після ДТП 03.08.2023. 3.15. Також судом встановлено, що [PERSON] є військовослужбовцем, був призваний на військову службу 17.09.2023 у військову частину [NUMBER] . Згідно довідки від 28.04.2024 №1490/736, солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у в/ч [NUMBER] з 17.09.2023 по даний час. В період з 16.03.2024 бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, н.п. Дачне, Бахмутського району Донецької області. Згідно довідки від 23.06.2024 №1490/917, [PERSON] отримав поранення «Проникаюче ВОСП лівого ока». З 23.06.2024 по 27.06.2024 проходив стаціонарне лікування у КП «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня», також з 28.06.2024 по 12.07.2024 проходив стаціонарне лікування у КП «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради(а.с.109-110,148, 149, 200-202). IV. Норми права, які застосував суд. 4.1. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Вищезазначена правова позиція висловлена Великою палатою Верховного суду в справі № 922/3412/17 від 20.11.2018. Стаття 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. У разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Вказана правова позиція висловлена у постановах КЦС ВС від 29.07.2019 у справі № 756/3966/17, КЦС ВС від 25.06.2018 у справі № 314/3995/15, КЦС ВС від 11.07.2018 у справі № 752/18477/15-ц. Якщо правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Винятком є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов. Вказана правова позиція висловлена у постанові КГС ВС від 12.08.2021 у справі № 910/17567/19. За ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно презумпції правомірності правочину за ч.1 ст. 204 ЦПК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно ч.1-2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. 4.2. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі. Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). 4.3. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1 Судом встановлено, що у липні 2023 року чоловік власниці майна та відповідачі домовились про ремонт автомобіля. Так, відповідачі зобов`язувалися здійснити ремонт належного на праві власності позивачці автомобіля, для чого їм і залишили транспортний засіб, а позивачка повинна була оплатити вартість ремонту, після чого отримати назад відремонтований автомобіль, що по суті відповідає правовідносинам договору підряду. Наявність усної домовленості між чоловіком позивачки, який діяв у інтересах сім`ї, та відповідачами підтверджується показаннями свідків, а також письмовими доказами, та і в змісті позовної заяви про це йдеться (п. 2.5-2.7, 3.4-3.8). 5.2. Сторона позивачки також заявляє, що на виконання цієї усної домовленості, а саме: на придбання певних деталей та здійснення роботи по ремонту автомобіля, останньою було сплачено відповідачам 18700 грн. При цьому, з досліджених в ході розгляду справи доказів встановлено лише факт перерахування [PERSON] (чоловіком позивачки) грошових коштів у розмірі 1500 грн. на банківську картку, належність якої жодному з відповідачів не встановлена, а також грошових коштів двома платежами у загальному розмірі 5200 грн. на картку, яка належить відповідачу [PERSON] . Доказів сплати відповідачам будь-яких інших сум грошових коштів матеріали справи не містять, а переписка в застосунку «Viber» не відноситься до належного способу доказування перерахування коштів, оскільки це не розписка і не інформація щодо руху коштів по рахункам. Покази свідка [PERSON] , який вказував, що кошти для відповідачів передавалися ним через свідка [PERSON] , яка в свою чергу передавала їх [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки вказані свідки не змогли зазначити точної суми грошових коштів, дати їх передачі, а [PERSON] не змогла підтвердити і їх призначення. Отже, наявними матеріалами справи безсумнівно доведено оплату коштів від чоловіка позивачки [PERSON] на суму 10400 грн. саме за виконання ремонтних робіт щодо автомобіля. 5.3. Разом з тим, судом встановлено, що 03.08.2023, коли автомобіль позивачки перебував у відповідачів, які повинні були його відремонтувати, відбулась дорожньо-транспортна пригода саме за участю цього автомобіля, яким керував відповідач [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння. ДТП відбулася внаслідок неправомірних дій водія [PERSON] , що доведено матеріалами справи і якого притягнуто постановою суду до адміністративної відповідальності. Між його неправомірними діями та шкодою завданою позивачці є безпосередній причинний зв`язок. 5.4. Також позивачкою доведено розмір завданих їй збитків у сумі 222 451,40 грн., а відповідач [PERSON] на спростування їх розміру жодних доказів не надав. Водночас, суд зауважує, що з автомобілем трапились дві різні ДТП: - перша 16.02.2023 під керуванням позивачки [PERSON] і автомобіль отримав незначні пошкодження (які і повинні були відремонтувати співвідповідачі), його забрав зі штраф-майданчика в м. Кременець чоловік позивачки [PERSON] та в подальшому залишив на ремонт у м. Дубно; - друга 03.08.2023 під керуванням [PERSON] , - але сума 222 451,40 грн., яку просить стягнути позивачка з відповідача [PERSON] , включає в себе збитки, завдані лише другим ДТП. Бо після першого було тріснуте скло, яке замінене, і передній бампер та крило справа, які лише потребували фарбування, тобто незначні пошкодження (це підтверджується і фотографіями в переписці, і даними закритого кримінального провадження), а після другого - з фото та схеми ДТП встановлено, що транспортний засіб пошкоджено серйозно і косметичним ремонтом обійтись неможливо, адже переднє ліве колесо було вирване, пошкоджено передню ліву частину бампера, переднє ліве крило, передня ліва фара, обидві бокові дверцята зліва. І при виконанні ремонтних робіт ФОП [PERSON] включив в рахунок на оплату ремонт пошкоджень, завданих другим ДТП, а також саме після цього ДТП вимагалось фарбування вже не частини капота справа, а всього капота, всього бампера і т. п. (п. 3.2., 3.3., 3.5., 3.10., 3.11, 3.14). 5.5 Суд звертає увагу, що в цій справі заявлено дві позовні вимоги щодо зобов`язань різної правової природи: 1) кошти в розмірі 18700 грн. [PERSON] просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] як безпідставно набуті останніми кошти (кондикційне зобов`язання); 2) кошти в розмірі 222 451,40 грн. [PERSON] просить стягнути з [PERSON] як з винуватця ДТП (деліктне зобов`язання). Однак, для задоволення першої позовної вимоги немає правових підстав. Бо судом беззаперечно встановлено, що була усна домовленість про ремонт автомобіля і те, що [PERSON] офіційно не працювали на підприємстві, де відбувалась заміна скла, не нівелює того факту, що саме з [PERSON] усно було узгоджено відремонтувати автомобіль та на виконання цього договору передавалась фарба і сплачувались кошти. Аналогічно в подальшому за усною домовленістю вже після другого ДТП і було відремонтовано автомобіль іншою особою, про що прямо вказано в рахунку на оплату (п. 3.11). Договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. Тобто, набуття відповідачами коштів в рахунок оплати послуг за ремонтні роботи не є безпідставним набуттям майна (п. 4.1). Тому в цій частині позовна вимога задоволенню не підлягає. Водночас, друга позовна вимога підлягає до задоволення, бо [PERSON] є винуватцем ДТП, він керував транспортним засобом без відома і дозволу власниці, перебував у стані сп`яніння під час ДТП і повинен відшкодувати завдані ним власниці збитки (п.4.2). У підсумку суд задовольняє позовні вимоги частково. 5.6 Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги задоволено частково в частині стягнення майнової шкоди з відповідача [PERSON] , відповідно до ст. 141 ЦПК України саме з останнього підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2 224,51 грн. (222 451,40 грн. х 2 411,51 грн./ 241 151,40 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: partial