Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

Представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі скорочено ТОВ «ФК «ЄАПБ») Дараган Ю.О. звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією (надійшла до суду 23.06.2025), в якій просила суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором №002/12013228-SP від 11.10.2021 у загальному розмірі 46 462 грн. 92 коп., що включає: заборгованість за тілом кредиту 24 962 грн. 99 коп., заборгованість по процентам 21 499 грн. 93 коп.; стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3\~028 грн. 00 коп. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 11.10.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] було укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №002/12013228-SP від 11.10.2021, підписанням якого позичальник акцептував публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», що розміщена на веб-сайті банку, та беззастережно приєднався до умов договору. Свої зобов`язання за кредитним договором кредитор виконав належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі. Натомість [PERSON] в порушення умов договору, свої зобов`язання не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 46 462 грн. 92 коп., що включає: заборгованість за тілом кредиту 24 962 грн. 99 коп., заборгованість по процентам 21 499 грн. 93 коп. При цьому, 28.02.2024 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №НІ/11/16-Ф, у відповідності до умов якого АТ «ТАСКОМБАНК» передало (відступило) на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором №002/12013228-SP від 11.10.2021, укладеним із [PERSON] , у загальному розмірі 46 462 грн. 92 коп. З огляду на те, що позичальник наявну заборгованість за кредитним договором в добровільному порядку не погашає, тому позивач, будучи дійсним кредитом, вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 30.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача Дараган Ю.О. у судове засідання не з`явилася, згідно з клопотанням, викладеним у прохальній частині позову, просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, будучи неодноразово повідомленою належним чином усіма процесуально можливими способами, визначеними ст.128 ЦПК України. Правом на подання відзиву не скористалася, причини неявки суду не відомі. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідача, не подання відзиву у встановлений судом строк, суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи. Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. За змістом ст.ст.626,\~628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048\~ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено,\~що 11.10.2021\~між АТ\~«ТАСКОМБАНК» як\~банком та\~ [PERSON] \~як клієнтом\~було укладено\~кредитний договір\~шляхом підписання\~заяви-анкети\~№757266\~про приєднання\~до публічної\~пропозиції АТ\~«ТАСКОМБАНК» на\~укладення договору\~про відкриття\~поточного рахунку\~та видачу\~платіжної картки,\~надання банківських,\~фінансових та\~інших послуг\~в межах\~проекту «Sportbank», паперова копія якої додана до позовної заяви, за допомогою аналогу власноручного підпису, тобто факсимільного відтворення власного підпису за допомогою засобів електронного копіювання. Відповідно до п.1\~заяви №757266 від 11.10.2021, підписанням цієї заяви відповідач приєднався до частини 1 Публічної пропозиції та просив АТ «ТАСКОМБАНК» надавати йому електронні довірчі послуги, що включають створення його удосконаленого електронного підпису на будь-яких правочинах та документах, що адресовані банку або третім особам (які мають право використовувати мобільний додаток) та доступні (формуються) з використанням мобільного додатку; при здійсненні взаємодії між ним та банком погодився на використання банком аналогу власноручного підпису уповноваженої особи банку та аналогу печатки банку, зразок яких наведено в частині 1 Публічної пропозиції, при укладенні із ним будь-яких правочинів або направленні йому будь-яких документів, в тому числі з використанням мобільного додатку; використання ним удосконаленого електронного підпису на будь-яких правочинах та документах, що адресовані банку та доступні (формуються) з використанням мобільного додатку. Як вбачається з п.2 заяви №757266 від 11.10.2021, [PERSON] засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем (буквенно-цифрового вираження), для створення удосконаленого електронного підпису, та підтвердила, що створений удосконалений електронний підпис є аналогом її власноручного підпису та його накладення, що ініційовано нею в мобільному додатку, і буде мати рівнозначні юридичні наслідки з накладенням її власноручного підпису на правочини та документи, складені на паперових носіях. Своїм підписом в заяві відповідач підтвердив, що ознайомлений зі змістом зазначеного договору та його умовами. Наявність підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Суд зауважує, що без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений. Зазначений висновок відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом в постановах від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 10.06.2021 у справі №234/7159/20, від 12.08.2022 у справі №234/7297/20, від 09.03.2023 у справі №640/7029/19. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про доведеність факту існування між сторонами договірних відносин. За ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, невиконання зобов`язання є порушенням зобов`язання. Згідно зі ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. За ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст.77-80 ЦПК України). Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Із наданих позивачем доказів тільки заява містить підпис відповідача. Водночас, ця заява не містить жодних істотних умов кредитного договору, в ній не зазначено номер рахунку, відкритого за умовами кредитного договору для [PERSON] . У довідці АТ «ТАСКОМБАНК» від 02.09.2024 №27089/47.5 вказано, що [PERSON] є власником рахунку [NUMBER] , відкритого до заяви №757266 від 11.10.2021 за номером кредитного договору №002/12013228-SP від 11.10.2021, картка № [NUMBER] . Проте, жодних інших відомостей та первинних доказів про те, коли та в якому розмірі мало місце зарахування кредитних коштів на поточний рахунок [NUMBER] , чи був цей рахунок відкритий саме на ім`я [PERSON] відповідно до заяви №757266 від 11.10.2021, чи отримувала вона від банку платіжний інструмент у формі банківської картки № [NUMBER] , матеріали справи не містять. Відомостей про тарифи та умови обслуговування картки Sportbank, які були узгоджені з позичальником та підписані [PERSON] , строк дії договору, розмір тіла кредиту, процентів за користування кредитом, порядок його повернення, матеріали справи також не містять, що виключає можливість для суду установити істотні умови кредитування та їх належне узгодження сторонами при укладенні кредитного договору. На підтвердження заявлених вимог, позивачем надано до матеріалів справи копію заяви про приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank», а також розрахунок боргу. Із розрахунку заборгованості по кредитному договору №002/12013228-SP від 11.10.2021 за період з 28.02.2024 до 30.04.2025 слідує, що станом на 30.04.2025 за [PERSON] обліковується заборгованість в сумі 46 462 грн. 92 коп., що включає: заборгованість за тілом кредиту 24 962 грн. 99 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 21 499 грн. 93 коп. Поміж іншим, в матеріалах справи відсутня виписка по особовому рахунку [PERSON] [NUMBER] та інші первинні бухгалтерські документи, з яких можливо було б встановити, чи мала місце та коли видача відповідачеві кредитних коштів, в якому розмірі, чи здійснювала відповідач їх фактичне використання, яким чином, а також обсяг виконаних зобов`язань. Жодних доказів, з яких можливо було б встановити суму кредиту, його зміну, матеріали справи не містять. Зазначене позбавляє суд можливості перевірити розрахунок заборгованості в частині нарахування боргу за тілом кредиту та дійти висновку про дійсність та доведеність заявленого розміру заборгованості, з урахуванням того, що доказів на підтвердження факту отримання кредитних коштів відповідачем матеріали справи не містять. Відтак, сам по собі розрахунок заборгованості за відсутності інших первинних документів, не підтверджує отримання відповідачем кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Указаний розрахунок із зазначенням конкретних розмірів заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Обґрунтовуючи право нарахування відсотків, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач посилається на Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в АТ "Таскомбанк" при наданні банківських послуг щодо карткового продукту "Sportbank", як невід`ємну частину кредитного договору. Проте, суд зазначає, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Публічна пропозиція (оферта) Банку на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту Sportbank" і Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в Банку, що розміщені на офіційному сайті позивача https://taskombank.ua/ та https://sportbank.com.ua/ неодноразово змінювалися самим АТ "ТАСКОМБАНК", у період - з дня виникнення спірних правовідносин до дня звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Публічну пропозицію (оферту) та Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб Банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Самі по собі умови публічної пропозиції (оферти) на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту Sportbank" і Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в Банку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в документі про умови кредитування, який безпосередньо підписаний позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому конкретних умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови надання банківських послуг в АТ «ТАСКОМБАНК», Тарифи та умови обслуговування фізичних осіб в банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із [PERSON] договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17. Також, позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Тарифи та умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Оскільки в заяві про приєднання до публічної пропозиції АТ "ТАСКОМБАНК" відсутні відомості про процентну ставку, строк дії договору та умови повернення кредиту, відсутні докази видачі відповідачеві кредитних коштів, в якому конкретно розмірі, суд позбавлений можливості перевірити розрахунок заборгованості по процентам та дійти обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості за тілом та по процентам за користування кредитом. ТОВ «ФК «ЄАПБ» обґрунтовує своє право на стягнення заборгованості з [PERSON] договором факторингу №НІ/11-16Ф від 28.02.2024, укладеним між АТ «ТАСКОМБАНК» як клієнтом та ТОВ «ФК «ЄАПБ» як фактором. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України\~передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі\~ст. 1077 ЦК України,\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За приписами ч.1 ст.517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст.519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав, а відтак обов`язково при вирішенні справ слід з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17, від 18.10.2018 у справі №\~\~910/11965/16. У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що «ніхто не може передати більше прав, ніж має сам». Верховний Суд у постанові від 14.06.2023 у справі №755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим, положення ч.1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт: за загальним правилом п.1 ч.1 ст.512, ст.514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Так, Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Проаналізувавши обсяг наявних у справі доказів в сукупності та системному зв`язку на належність, допустимість та достатність, суд дійшов висновку про доведеність факту укладення між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] кредитного договору шляхом оформлення заяви-анкети №757266 від 11.10.2021 за номером кредитного договору №002/12013228-SP від 11.10.2021. Однак,\~судом не\~встановлено доведеність\~факту відступлення\~прав вимоги\~за вищевказаним\~кредитним договором\~від первісного\~кредитора АТ «ТАСКОМБАНК» на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ», як і належне виконання усіх його умов (внесення плати та її перерахування за надання фінансування під відступлення права вимоги на користь фактора, укладення акта прийому-передачі відступлених вимог, реєстру боржників тощо) сторонами, у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження цьому. Відсутність таких доказів ставить під сумнів наявність підстав для звернення ТОВ «ФК «ЄАПБ» з вимогами до [PERSON] , зважаючи на відсутність доказів того, що товариство стало як управненим суб`єктом на таке відступлення вимог, так і заміна кредитора за кредитним договором, укладеним із [PERSON] , відбулася фактично. Сам по собі акт прийому передачі реєстру прав вимоги суд визнає як неналежний доказ, оскільки він є бланкетним та містить жодних умов договору факторингу (зокрема, кількості кредитних договорів, за якими передано вимоги, загальної суми боргу). Позаяк,\~діюче законодавство\~також встановлює\~обов`язковість\~наявності доказів\~прав нового\~кредитора у\~зобов`язанні\~та вимоги\~до оформлення\~первинних документів,\~що підтверджують\~їх передачу\~від первісного\~кредитора до\~нового кредитора.\~Так, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Наданий витяг з реєстру прав вимоги хоча й засвідчений підписами представників обох сторін про відступлення від АТ «ТАСКОМБАНК» на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» вимог за кредитним договором №002/12013228-SP від 11.10.2021, укладеним із [PERSON] , у загальному розмірі 46 462 грн. 92 коп., однак за відсутності первинних документів та належних доказів на підтвердження розміру таких вимог, суд позбавлений можливості перевірити правильність розрахунку боргу, а також дійсність такого боргу загалом, фактичне його відступлення. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. У відповідності до ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» №26864/03 від 26.06.2008 зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Як передбачено ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд зазначає, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. У своїй позовній заяві ТОВ «ФК «ЄАПБ» просило розглянути справу у відсутність представника, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляло, правом на подання заперечень по суті доводів, наведених відповідачем, не скористалось. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій. Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем хоча й доведений факт укладення між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» договору відступлення прав вимоги, у тому числі стосовно переходу до позивача прав та обов`язків первісного кредитора за кредитним договором №002/12013228-SP від 11.10.2021, укладеним із [PERSON] , однак не доведено належними, допустимими та достатніми в їх сукупності доказами фактичність такого переходу прав, як і дійсність заявленого боргу за кожною зі складових та загалом існування такого боргу у відповідача. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, згідно ст.141 ЦПК України\~понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3 028 грн. 00 коп. відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed