Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

У червні 2025 року до Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, в інтересах дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про відібрання малолітніх дітей у матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. Позов обґрунтований тим, що на профілактичному обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебувають малолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У березні 2025 р. до відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшло повідомлення про дитину, яка опинилася у складних життєвих обставинах, яка проживає за адресою: [ADDRESS] . 20.03.2025 року спеціалістами відділу спільно представниками ювенальної превенції та мобільною бригадою за адресою: [ADDRESS] було виявлено дівчинку, яка назвалася [PERSON] , точної дати народження повідомити не змогла, однак зазначила що їй 13 років, маму звати [PERSON] , тато [PERSON] перебуває у лавах збройних сил. Дитина перебувала зі стороннім чоловіком (як з`ясувалося пізніше співмешканцем матері) з ознаками алкогольного сп`яніння, у напівзруйнованому будинку (будівля взагалі не придатна для проживання), матері вдома не було, чоловік поводився дуже агресивно, провокував співробітників поліції, не надавав доступ до дитини. Документами ні особу дитини, ні особу чоловіка не підтверджено. Дитина має ознаки вади психічного розвитку. Також вдалося з`ясувати, що родина є особами з числа ВПО, приїхали з Василівського району Запорізької області. На момент виявлення дитина перебувала у занедбаному стані, брудна, дуже голодна, одяг не за розміром, дівчинка змерзла і тривалий час не могла зігрітися. Того ж дня малолітню за Актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку було влаштовано до КНП «ЗОДКЛ» ЗОР. В ході проведення подальшої роботи було встановлено, що дитину звати [PERSON] , [INFO] , вона має статус дитини інваліда (вади психічного розвитку), до війни навчалася в Василівській школі-інтернаті, наразі не навчається. Мати [PERSON] , перебуває на восьмому місяці вагітності, веде асоціальний спосіб життя, періодично зловживає алкоголем. Засобів до існування родина не має. У квітні 2025 року до відділу служби з`явилася мати та повідомила, що в її житті нічого не змінилося, вони продовжують проживати за адресою: [ADDRESS] , умови проживання не поліпшилися, також у зв`язку із вагітністю, вона не може приділяти увагу вихованню дітей і не заперечує аби в неї відібрали дітей на один рік без позбавлення її батьківських прав. Крім того, вона зазначила, що медичну декларацію щодо дітей не переукладала, перекомісію з [PERSON] щодо інвалідності не пройшла, виплати пенсії не продовжила. Дитина наразі ніде не навчається. Відповідно до наказу Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради №\~2003 від 02.05.2025р. малолітню [PERSON] , [INFO] , було тимчасово влаштовано до родини вітчима [PERSON] , [INFO] . [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , однак не є біологічним батьком дитини [PERSON] . Родина, яка наразі є ВПО, раніше проживала в с. Підгірне Василівського р-ну Запорізької області. В шлюбі народився спільний син [PERSON] , [INFO] . З початком воєнних дій [PERSON] став до лав збройних сил України, проходить військову службу в м. Запоріжжя. З того часу подружжя мешкають окремо, однак шлюб не розірвали. Наразі малолітній [PERSON] , [INFO] мешкає з батьком за адресою: [ADDRESS] . Мати, разом із співмешканцем і донькою [PERSON] винаймали житло за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просить суд відібрати малолітніх [PERSON] та [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення останньої батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дітей не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 04.06.2025 і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2025 відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26.09.2025 було закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву та просила задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Через представника позивача надала суду заяву адресовану Заводському районному суду м.\~Запоріжжя про розгляд справи без її участі, позовні вимоги розуміє та визнає у повному обсязі, просить справу розглянуть без її участі (а.с.40). Третя особа [PERSON] у судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви та просив задовольнити, зазначивши, що мати дітей веде аморальний спосіб життя вихованням дітей не займається. Зазначив, що до повномасштабного вторгнення він із відповідачкою проживали разом у с. Підгірне Василівського району. Виховували спільного сина [PERSON] , [INFO] та її доньку [PERSON] , [INFO] . У [PERSON] є вади психічного характеру. На той момент, коли вони проживали разом, дитина стояла на обліку у лікарів, їй надавалася медична допомога. Після повномасштабного вторгнення, він був призваний до лав ЗСУ. Після цього [PERSON] з`явився новий чоловік, через що у них почався шлюборозлучний процес. Він забрав сина до себе. Відповідачка не цікавилася сином, не сплачувала аліменти. Коли він дізнався про [PERSON] , то забрав і її до себе. Почав відновлювати медичні обстеження та лікування, також влаштував дитину до школи. Мати весь час перебування [PERSON] з нею, не піклувалася донькою, не займалась її лікуванням та навчанням. Малолітній [PERSON] , 2014 р.н., у судовому засіданні у присутності практичного психолога відділу соціальної роботи по Заводському району [PERSON] , пояснив, що у матері новий чоловік, який часто сварився на нього. Після того як він переїхав жити до батька, повертатися до матері не бажає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що із [PERSON] проживають є сусідами, проживають неподалік. Почали спілкуватися останні півроку. Вона часто приходить до них у гості, інколи допомагає із дітьми. [PERSON] турботливий батько, у його квартирі все влаштовано для добробуту дітей. Він займається їх вихованням, навчанням та лікуванням. За час їх знайомства, вона жодного разу не бачила [PERSON] . Під час спілкування із [PERSON] та [PERSON] , діти жодного разу не згадували про мати, не казали, що вона до них приїжджала або телефонувала. Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, вислухавши покази свідка т адумку дитини, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, узгоджуються з нормами Конституції України\~та законів України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. У частині першій статті 170 СК України визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої\~статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Основними підставами для відібрання дитини є: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. Стаття 8 Конвенції про права дитини передбачає, що держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Верховний Суд уже зауважував, що відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати (постанова Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 703/297/16-ц, від 12 червня 2023 року у справі № 461/2084/20, від 21 лютого 2024 року у справі № 679/306/22). Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що відповідачка є матір`ю: малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , видане 16.11.2024 р. (а.с.5); та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , видане 06.10.2011 (а.с.4). Третя особа - [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] (а.с. 7), однак не є біологічним батьком дитини [PERSON] . В шлюбі народився спільний син [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). У березні 2025р. до відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшло повідомлення про дитину, яка опинилася у складних життєвих обставинах, яка проживає за адресою: [ADDRESS] . З акту обстеження умов проживання служби у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 20.03.2025 вбачається, що 20.03.2025 року спеціалістами відділу спільно представниками ювенальної превенції та мобільною бригадою за адресою: [ADDRESS] було виявлено дівчинку, яка назвалася [PERSON] , точної дати народження повідомити не змогла, однак зазначила що їй 13 років, маму звати [PERSON] , тато [PERSON] перебуває у лавах збройних сил. Дитина перебувала зі стороннім чоловіком (як з`ясувалося пізніше співмешканцем матері) з ознаками алкогольного сп`яніння, у напівзруйнованому будинку (будівля взагалі не придатна для проживання), матері вдома не було, чоловік поводився дуже агресивно, провокував співробітників поліції, не надавав доступ до дитини. Документами ні особу дитини, ні особу чоловіка не підтверджено. Дитина має ознаки вади психічного розвитку. Також вдалося з`ясувати, що родина є особами з числа ВПО, приїхали з Василівського району Запорізької області. На момент виявлення дитина перебувала у занедбаному стані, брудна, дуже голодна, одяг не за розміром, дівчинка змерзла і тривалий час не могла зігрітися (а.с.12). Того ж дня малолітню за Актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку було влаштовано до КНП «ЗОДКЛ» ЗОР (а.с.11). В ході проведення подальшої роботи було встановлено, що дитину звати [PERSON] , [INFO] , вона має статус дитини інваліда (вади психічного розвитку), до війни навчалася в Василівській школі-інтернаті, наразі не навчається. Мати [PERSON] , перебуває на восьмому місяці вагітності, веде асоціальний спосіб життя, періодично зловживає алкоголем. Засобів до існування родина не має. У квітні 2025 мати з`явилася до відділу служби та повідомила, що в її житті нічого не змінилося, вони продовжують проживати за адресою: [ADDRESS] , умови проживання не поліпшилися, також у зв`язку із вагітністю, вона не може приділяти увагу вихованню дітей і не заперечує аби в неї відібрали дітей на один рік без позбавлення її батьківських прав. Крім того, вона зазначила, що медичну декларацію щодо дітей не переукладала, перекомісію з [PERSON] щодо інвалідності не пройшла, виплати пенсії не продовжила. Дитина наразі ніде не навчається (а.с.18). Відповідно до наказу Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради №\~2003 від 02.05.2025р. малолітню [PERSON] , [INFO] , було тимчасово влаштовано до родини вітчима [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Відповідно до інформації ЗМЦСС, в родині наявні складні життєві обставини через неналежне виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків. Діючи відповідно до чинного законодавства, відділ по Комунарському району служби (управління) у справах дітей ЗМР звернувся з поданням до районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органу опіки та піклування, про вирішення питання доцільності звернення до Заводського районного суду м. Запоріжжя про відібрання малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав, та стягнення аліментів на утримання дітей. Згідно наданого Висновку,

Outcome: approved