Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

25 квітня 2025 року до суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг у розмірі 79191,70 грн, посилаючись на те, що 13 липня 2022 року відповідач приєднався до умов та правил надання банківських послуг шляхом підписання заяви, 20 вересня 2023 року сторони уклали кредитний договір за продуктом Миттєва розстрочка. Кредит готівкою, за яким відповідач отримав у кредит 97500 грн шляхом перерахування коштів на свій поточний рахунок строком на 36 місяців із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18 %, однак через порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення кредитних коштів за графіком платежів станом на 02 квітня 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 79191,70 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 70416,70 грн та заборгованості за нарахованими процентами 8775 грн, яку позивач просить стягнути на його користь разом з понесеними судовими витратами. 30 квітня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача провадження у справі відкрито за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися, були повідомлені про розгляд справи належним чином. 11 червня 2025 року на електронну пошту суду надійшло клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, в якому він також позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та його представник адвокат Макєєнко О.В. про слухання справи повідомлялися належним чином. 12 вересня 2025 року представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, призначеного на 15 вересня 2025 року, через зайнятість у розгляді іншої справи. 27 жовтня 2025 року представник відповідача повторно просив відкласти розгляд справи, призначений на 28 жовтня 2025 року, у зв`язку з неможливістю його безпосередньої участі в судовому засіданні через раптове відрядження до 31 жовтня 2025 року за межі Одеської області та неможливістю у п`ятиденний строк подати заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Проте суд вважає за необхідне відмовити у задоволені клопотання, оскільки 09 червня 2025 року адвокат вступив у справу, отримав доступ до електронних матеріалів справи, відзив на позов не подавав, повторно не з`явився у судове засідання. Оскільки відповідач в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи неявку належним чином повідомленого відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. З матеріалів справи встановлено, що 13 липня 2022 року [PERSON] ознайомився з умовами умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку та підписав заяву про приєднання до них, підпис виконав власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». У подальшому, будучи клієнтом ПриватБанку, відповідач виявив бажання отримати послугу «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою». 20 вересня 2023 року після ознайомлення із актуальними умовами кредитування [PERSON] підписав за допомогою OTP пароля паспорт кредиту, в якому відображені усі основні умови кредитування. Після чого за допомогою OTP пароля підписав кредитний договір б/н про надання строкового кредиту у розмірі 97500 грн шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника строком на 36 місяців із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18 %. Додатково відповідачем за допомогою OTP пароля підписаний графік кредиту. Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав, перерахувавши 20 вересня 2023 року на поточний рахунок відповідача, картка № [NUMBER] , кошти у розмірі 97500 грн. Як вбачається із виписки по особовому рахунку відповідач використовував кредитні кошти, частково виконував свої зобов`язання, але припинив своєчасно надавати позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відповідно до графіку платежів. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених ним коштів на погашення боргу, відповідно до розрахунку позивача станом на 02 квітня 2025 року існує заборгованість у розмірі 79191,70 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 70416,70 грн та заборгованості за нарахованими процентами 8775 грн. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). З виписки по картковому рахунку вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів. У свою чергу відповідач не спростував доводів позивача належними доказами, що вказує на обгрунтованість заявлених вимог. На підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання договірного зобов`язання, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення боргу за кредитом в розмірі 79191,70 грн, підлягають задоволенню, так як фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що є порушенням грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved