Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі - Позивач) в особі свого представника звернулось до суду з позовом до[PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» (далі - Первісний кредитор, ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога») та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено Договір кредитної лінії № 290286461 (далі - Договір). Згідно умов цього Договору вказана фінансова установа надала відповідачу кредит у розмірі 19 300 грн. 00 коп. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2, 10 % на добу. Відповідач порушив умови укладеного кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 25.06.2025 року за Договором кредитної лінії № 290286461 від 11.02.2022 року виникла заборгованість на загальну суму 22 882 грн. 08 коп., з яких: 19 300 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу та 3 582 грн. 00 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Позивач вказує, що 28.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01 (далі - Договір факторингу -1), у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Далі, 23.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» було укладено Договір факторингу № 23/0224-01 (далі - Договір факторингу -2), у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Далі позивач зазначає, що 04.06.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю (далі - Договір факторингу № 3), відповідно до умов якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» відступило право грошової вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до відповідача за кредитним договором. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників від 04.06.2025 року до Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 року. Згідно з реєстром боржників від 04.06.2025 року до Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача у сумі 22 882 грн. 08 коп., з яких: 19 300 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу та 3 582 грн. 00 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Оскільки у позасудовому порядку відповідач свої договірні зобов`язання не виконує, заборгованість за такими кредитними договорами не погашає, тому позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованість за Договір кредитної лінії № 290286461 від 11.02.2022 року, станом на 25.06.2025 року, у загальному розмірі 22 882 грн. 08 коп., судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. 00 коп. Відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, у якому такий учасник справи заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що 28.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого та додаткових угод від 28.11.2019 року, 31.12.2020 року, 31.12.2021 року, 31.12.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» набуло право нового кредитора до відповідача, який згідно з витягом із реєстру боржників до Договору факторингу мав непогашену заборгованість за Договором кредитної лінії № 290286461 від 11.02.2022 року, станом на 25.06.2025 року (включно) складала 22 882 грн. 08 коп. Предметом Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року на момент його укладання не могло бути право будь - якої вимоги за неіснуючим на той час кредитним договором № 290286461 від 11.02.2022 року, що в свою чергу виключає відступлення та набуття відповідного права вимоги за вказаним кредитним договором, як Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» згідно Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, так і в подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» згідно Договору факторингу № 23/0224-01 від 23.02.2024 року та Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» згідно Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 року. Отже, позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, як і за іншими договорами факторингу. Необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог. Отже, позивачем не доведено правомірність заявлених вимог й не доведено факт набуття права грошової вимоги до відповідача. У зв`язку з чим, відповідач просить у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. Представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» було подано відповідь на відзив, у якому було зазначено, що відповідно до умов Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. В свою чергу, позивач долучив до позовної заяви всі належні докази, а саме: Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року та Витяг з реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року. Отже, реєстр прав вимоги до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, до якого включено Договір кредитної лінії № 290286461 від 11.02.2022 року, укладено 05.05.2022 року, тобто через три місці після укладання кредитного договору. Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало, а не є майбутнім, як помилкового вважає відповідач. Отже, право вимоги за Договором кредитної лінії № 290286461 від 11.02.2022 року передані Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та в подальшому позивачу на підставі Реєстрів прав вимоги, які оформлені належним чином. У зв`язку з чим представник позивача просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачем [PERSON] було подано письмові пояснення на відповідь на відзив, у яких такий учасник справи заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та такі що не підлягають задоволенню. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. У такій заяві представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог та просить здійснити розгляд справи за її відсутності. Відповідач просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги не визнає, та просить відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 16.09.2025 року вирішено витребувати АТ КБ «Приватбанк» (місце знаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 30, код ЄДРПОУ 14360570) інформацію: 1) чи емітувалась на ім`я [PERSON] (РНОПП: [NUMBER] ) платіжна карта № [NUMBER] ; про факт зарахування коштів на картковий рахунок - маска картки № [NUMBER] у період з 11.02.2022 року по 16.02.2022 року у сумі 19 300 грн. 00 коп.; чи емітувалась будь -яка інша платіжна картка на ім`я [PERSON] (РНОПП: [NUMBER] ); чи є/був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска картки № [NUMBER] та чи знаходиться /знаходився вказаний номер телефону в анкетних даних [PERSON] (РНОПП: [NUMBER] ); 2) у разі підтвердження зарахування коштів [PERSON] (РНОПП: [NUMBER] ) на картковий рахунок - маска - картки № [NUMBER] за період з 11.02.2022 року по 16.02.2022 року у сумі 19 300 грн. 00 коп., витребувати інформацію у вигляді: первинних документів бухгалтерського обліку (банківські виписки /платіжні інструкції/доручення), що підтверджують дану інформацію. У випадку неможливості надати вищезгадані первинні документи, надати інші, прирівняні до них (довідки/листи, що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок - маска картки позичальника); повного номера рахунка маска картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОПП: [NUMBER] ); 3) у випадку, якщо номер телефону [NUMBER] не знаходиться в анкетних даних [PERSON] (РНОПП: [NUMBER] ) витребувати номери телефонів що знаходяться в анкетних даних [PERSON] (РНОПП: [NUMBER] ) 9клієнта банку) за платіжною карткою маска - картка № [NUMBER] ; 4) у випадку, якщо картковий рахунок - маска картка № [NUMBER] не належить позичальнику, витребувати інформацію щодо особи, якій належить картковий рахунок - маска картка № [NUMBER] . Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 11.02.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 290286461. Згідно умов цього Договору вказана фінансова установа надала відповідачу кредит у розмірі 19 300 грн. 00 коп. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2, 10 % на добу. Судовим розглядом встановлено, що даний договір та паспорт споживчого кредитування до нього було підписано з боку відповідача електронними підписами з одноразовим ідентифікатором. Вказаний ідентифікатор для підписання такого договору було надіслано ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» на телефон [NUMBER] , який був та є фінансовим телефоном [PERSON] , що підтверджується у тому числі довідкою АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7-251014/97410 від 16.10.2025 року. Означена обставина також стороною Відповідача не спростовувалась. Матеріалами справи також підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 19 300 грн. 00 коп., що підтверджується документом № е340b614-5c1b-4cab-89cd-90c4b9db55 від 11.02.2022 року з відміткою товариства, з якого вбачається: 11.02.2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» ініціювало переказ коштів згідно договору № 290286461 від 11.02.2022 року відповідачу - [PERSON] , безготівковим зарахуванням Moneyveo SFD Visa Тransfer на платіжну картку - маска картка № [NUMBER] хх-хххх-8759 у розмірі 19 300 грн. 00 коп. та випискою АТ КБ «Приватбанк» про зарахування таких грошових коштів на картковий рахунок [NUMBER] хх-хххх-8759, який належить саме відповідачеві. Судом встановлено, що 28.11.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Під час розгляду справи суд встановив, що 28.11.2019 року Додатковою угодою № 19 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року сторони дійшли згоди викласти п.8.2 Договору факторингу в наступній редакції : «8.2. Строк дії цього договору починає перебіг у момент визначений у п. 8.1 цього Договору та закінчується 31 грудня 2020 року, але у будь якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором». 31.12.2020 року Додатковою угодою № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року сторони дійшли згоди викласти текст Договору в новій редакції. 31.12.2021 року Додатковою угодою № 27 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року сторони дійшли згоди продовжити строк дії Договору факторингу до 31 грудня 2022 року. 31.12.2022 року Додатковою угодою № 31 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року сторони дійшли згоди продовжити строк дії Договору факторингу до 31 грудня 2023 року. 31.12.2023 року Додатковою угодою № 32 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року сторони дійшли згоди продовжити строк дії Договору факторингу до 31 грудня 2024 року. Судовим розглядом встановлено, що 23.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» було укладено Договір факторингу № 23/0224-01, у відповідності до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» передає (відступає) Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» за плату належні йому права вимоги, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» приймає належні Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон плюс» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Також судом встановлено, що 04.06.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» відступило право грошової вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до відповідача за кредитним договором. Матеріалами справи підтверджено, що виконання Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» складено Акт прийому-передачі реєстру боржників. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 року підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників від 04.06.2025 року до Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором кредитної лінії № 290286461 від 11.02.2022 року у загальному розмірі 22 882 грн. 08 коп., з яких: 19 300 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу та 3 582 грн. 00 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Позивач наголошує, що Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, заборгованість не погашає, в зв`язку з чим, станом на 25.06.2025 року, за Договором кредитної лінії № 290286461 від 11.02.2022 року утворилась заборгованість на загальну суму 22 882 грн. 08 коп. Судовим розглядом також встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» направило на адресу відповідача [PERSON] повідомлення про наявну заборгованість за кредитним договором та необхідність її сплати, зазначивши про намір стягнення такої заборгованості в судовому порядку, однак, за наявних письмових матеріалів справи, відповідач вимоги товариства не виконав, заборгованість не погасив. Оскільки позивач наполягає на тому, що відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує повертає позику та не сплачує проценти за користування грошовими коштами, а сторона відповідача не визнає наявність фінансових зобов`язань за зазначеним кредитним договором у вказаному розмірі перед позивачем, то суд доходить висновку, що то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Щодо наявного права вимоги у позивача за наведеним кредитним договором на підставі договорів факторингів, суд зазначає про наступне. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 року у справі №6-14194св14, зроблено висновок, що підтвердженням суми заборгованості є кредитний договір, договір факторингу, який у встановленому порядку недійсним не визнаний та в якому визначено розмір відступленої заборгованості, та розрахунок кредитної заборгованості, здійснений банком при відступленні права вимоги. Відповідно до положень статей 1077,1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. В даному випадку за наведеними вище договорами факторингів позивач отримав право вимоги за вказаними кредитними договорами. Адже, не дивлячись на сам факт укладання такого договору у 2018 році, судом встановлена обставина укладання додаткових угод до такого договору, у тому числі після підписання кредитором та відповідачем, як позичальником, вищевказаного кредитного договору. Зокрема, Додатковою угодою № 27 від 31.12.2021 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року сторони дійшли згоди продовжити строк дії Договору факторингу до 31 грудня 2022 року. Витяг з реєстру прав вимоги № 175 від 05.05.2022 року до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року закріплює факт передачі права вимоги за Договором кредитної лінії № 290286461 від 11.02.2022 року, тобто через три місці після укладання кредитного договору. Таким чином, позивач належними та допустимими доказами одночасно довів як наявність у відповідача кредитної заборгованості як за договорами, що укладені з первісним кредитором, так і наявність права вимоги за якими згідно договорів факторингу, у зв`язку з чим суд критично відноситься до посилань сторони відповідача щодо того, що позивач не довів відступлення та набуття відповідного права вимоги за вказаним кредитним договором. Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд зазначає про таке. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205,207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як зазначалося вище з матеріалів справи вбачається, що 11.02.2022 року відповідач уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога» вказаний Договір кредитної лінії № 290286461. Кредит надавався клієнту в безготівковій формі на реквізити банківського рахунку, вказаний відповідачем, як клієнтом. Крім того матеріали справи містять підписаний електронно-цифровим підписом паспорт споживчого кредиту в якому прописані суми/ ліміти кредитів, строк кредитування, безготівковий спосіб отримання кредиту, відсоткові ставки та штрафні санкції. З огляду на зазначене, з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про укладання та підписання відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора кредитного договору з Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка фінансова допомога». Обставина виконання фінансовою установою своїх зобов`язань за таким кредитним договором щодо видачі відповідачеві кредитних коштів підтверджується відповідними первинним бухгалтерським документом - випискою про рух коштів по рахунку боржника, яка є банківським документом щодо операційної діяльності банку АТ КБ «Приватбанк» за рахунками клієнта і не відноситься до організаційно-розпорядчих документів. Виписка по особових рахунках відповідача у містить записи про операції, здійснені за вказаний період та має всі необхідні реквізити, передбачені п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України. У зв`язку із тим, суд вважає, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем підтверджено належними доказами по справі, а відтак, у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі. Перевіривши надані позивачем розрахунок заборгованості, та узявши до уваги умови кредитного договору, суд вважає доведеним обставину порушення відповідачем умов такого кредитного договору в частині своєчасного повернення сум отриманого тілу кредиту. Таким чином, застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язан повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникало зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості за процентами на дату відступлення прав вимоги згідно Договору кредитної лінії № 290286461 від 11.02.2022 року, суд зазначає про таке. Як вбачається з розрахунку заборгованості позивачем нараховані відсотки за користування кредитом за період з 11.02.2022 року по 13.03.2022 року. Разом із цим, строк дії позики у такому договорі встановлений сторонами 30 днів, тобто до 13.03.2022 року включно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначила: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Одночасно з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України». У такому випадку, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, враховуючи, що позивачем нараховані проценти за користуванням кредитом за межами строку дії такого кредиту, то у задоволенні вимог позивача в частині нарахування відсотків за користування кредиту, починаючи з 14.03.2022 року по 25.06.2025 року у розмірі 1150 грн. 20 коп. згідно Договору кредитної лінії № 290286461 від 11.02.2022 року, слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Одночасно із цим, вимоги позивача про стягнення процентів за період дії кредитного договору, а саме, з 11.02.2022 року по 13.03.2022 року у розмірі 2 431 грн. 80 коп. згідно Договору кредитної лінії № 290286461 від 11.02.2022 року, підлягають задоволенню, оскільки відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, нарахування позивачем процентів за межами строку дії договору необґрунтоване, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з боржника[PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованості за Договором кредитної лінії № 290286461 від 11.02.2022 року у загальному розмірі 21 731 грн. 80 коп., яка складається із заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) - 19 300 грн. 00 коп., процентів за користування кредитом за період з 11.02.2022 року по 13.03.2022 року у розмірі 2431 грн. 80 коп. згідно наданого розрахунку. В решті позовних вимог позивача щодо стягнення процентів за користування кредитом слід відмовити за необґрунтованістю. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу наведених норм процесуального законодавства вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, але при цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial