Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог 19 вересня 2025 року ТзОВ «Сучасний Факторинг» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 29322,97 гривні. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26 серпня 2020 року ТзОВ «Сучасний Факторинг» та [PERSON] уклали кредитний договір №10200846476, згідно з умовами якого кредитодавець зобов`язується надати кредит покупцю, а покупець зобов`язується повернути кредит та внести плату за користування кредитом в розмірі, порядку та на умовах, визначених договором. Сума кредиту за даним договором складає 20649,36 гривень, термін кредиту 24 календарних місяці, річні відсотки за користування кредитом у розмірі 0,01% від загальної суми кредиту, комісія за управління кредитом 4,5% від загальної суми кредиту. Реальна річна процентна ставка встановлена на рівні 49,43% річних від загальної суми кредиту. В порушення\~умов вказаного\~кредитного договору\~відповідач належно\~не виконував\~взятого на\~себе зобов`язання\~і своєчасно\~не вносив\~необхідні платежі.\~Станом на\~05\~серпня 2025\~заборгованість відповідача\~перед ТОВ\~«Сучасний Факторинг»\~за кредитним\~договором №10200846476\~від 26\~серпня 2020\~становить 29322,97 гривні, а саме: 13765,61 гривень - загальна заборгованість за тілом кредиту; 15557,36 гривень - загальна заборгованість за сумою комісії. Отримано оплату в сумі: 6884,00 гривні. Станом на дату 05 серпня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сучасний Факторинг» повідомляє, що заборгованість за Кредитним договором №10200846476 від 26 серпня 2020 року не погашена. З огляду на наведене, позивач просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором №10200846476 від 26 серпня 2020 року в розмірі 29322,97 гривні та понесені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривні та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 гривень. Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до суду не надходив. Рух справи в суді Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 21 серпня 2025 року справу прийнято до розгляду, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали. Судове засідання призначено на 29 жовтня 2025 року. Позиція учасників судового розгляду В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в позовній заяві зазначив, що просить провести розгляд цивільної справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання судової повістки за фактичним місцем реєстрації та шляхом надіслання SMS-повідомлення. Причину неявки в судове засідання останній не повідомив, будь-яких клопотань, а також відзив на позов не подав. Як визначено у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилася в судове засідання, відзиву на позов не подала, про причини неявки не повідомила та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 26 серпня 2020 року [PERSON] звернулася із заявою до ТОВ «Сучасний Факторинг» про отримання кредиту в сумі 20649,36 гривень (а.с. 19). Також судом встановлено, що 26 серпня 2020 року ТОВ «Сучасний Факторинг»» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір №10200846476, згідно з умовами якого кредитодавець зобов`язується надати кредит покупцю, а покупець зобов`язується повернути кредит та внести плату за користування кредитом в розмірі, порядку та на умовах, визначених договором (п. 1.1. договору) (а.с. 14-15 зворот). Кредит надається покупцю на споживчі цілі (п. 1.2. договору). Назва кредитного продукту: Розстрочка 6-24. Вартість товару складає 16898,00 гривень (п. 3.1., 3.2. договору). Вартість послуги що придбавається за рахунок кредитних коштів складає 3751,36 гривень (п.3.4. договору). Сума кредиту складає 20649,36 гривень (п. 3.6. договору). Строк користування кредиту складає 24 календарних місяців (п. 3.7. договору). Плата за користування кредитом складається з річних відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % від суми кредиту. Реальна річна ставка встановлюється на рівні 49,43 % річних від загальної суми кредиту; щомісячна комісія за управління кредитом встановлена у розмірі 4,5 % від суми кредиту (п. 3.8. договору). Розмір щомісячного платежу по погашенню тіла кредиту та плати за користування кредитом становить 860,43 гривень, з моменту укладення кредитного договору до 26 лютого 2021 року включно. З 27.02.2021 року розмір щомісячного платежу становить 1 789,65 гривень. Розмір останнього платежу може відрізнятись від розміру попередніх платежів. Щомісячний платіж повинен сплачуватися до 26 числа кожного місяця (п. 3.9., 3.10 договору). Сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості усіх супутніх послуг, а також сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором складає 37376,40 гривень (п. 3.11. договору). Кредит надається на придбання товарів/послуг, що зазначаються клієнтом в заяві на отримання кредиту (п. 3.12. договору). Сторонами погоджено графік платежів, який містить інформацію про дату платежу, річні відсотки за користування кредитом, щомісячну комісію за управління кредитом, реальну річну процентну ставку, штраф при простроченні сплати чергового платежу, комісію РКО (а.с. 16). Позивач виконав свою частину умов кредитного договору у повному обсязі та надав [PERSON] кредит, що підтверджується рахунком-фактурою №ФЛВФТ-0723-5732719 від 26 серпня 2020 року та видатковою накладною №№ФЛВФТ-0723-39473169 від 26 серпня 2020 року вартість товару у розмірі 16898,00 гривень (а.с. 21-зворот). Відповідач взяті на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконує. Випискою з особового рахунку за кредитним договором №10200846476 від 26.08.2020 року встановлено, що заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Сучасний Факторинг» станом на 26.07.2025 року складає: 29322 (двадцять дев`ять тисяч триста двадцять дві) гривні 97 копійок, а саме: заборгованість за тілом кредиту становить: 13765,61 гривень, заборгованість за сумою комісії/відсотків становить: 15557,36 гривень. Отримано оплат в сумі: 6884,00 гривні (а.с. 17 - зворот). Контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності відповідач до суду не подав. Таким чином, установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Спір у даній справі виник у зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язання з повернення кредитної заборгованості. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до закону, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у певних випадках. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.\~638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Предметом даного позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. В силу ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Правилами ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Положеннями ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Коли позикодавцем є юридична особа договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми позики (ст. 1047 ЦК України). За змістом ч. 1 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено факт укладення 26 серпня 2020 року між ТзОВ «Сучасний Факторинг» та [PERSON] кредитного договору №10200846476, який підписаний сторонами. Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129\~Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Станом на час розгляду справи відповідач не спростувала заявлений позивачем розмір заборгованості за тілом кредиту, не надала доказів сплати нею зазначеної суми в повному розмірі. Оскільки відповідач не довела, що сплатила за договором усю суму тіла кредиту, тому для доведення розміру заборгованості суд використовує докази, які надав позивач. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, вказане свідчить про порушення прав позивача, яке підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Зважаючи на те, що позивачем доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 20649,36 гривень, які нею\~сплачено частково, що жодним чином не спростовано відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 13765,61 гривень тіла кредиту. Отже, відповідач не виконала повністю свого обов`язку з повернення кредитних коштів у передбачений чинним законодавством та договорами строк, чим допустила прострочення виконання грошового зобов`язання. Доказів протилежного відповідачка суду не надано. Разом з тим, щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за сумою комісії за користування кредитом суд зазначає наступне. Комісія за управління кредитом у розмірі 15557,36 гривень (яка нарахована за ставкою 4,5 % від суми кредиту), передбачена умовами п.3.8 кредитного договору, тому вимога про її стягнення підлягає задоволенню. Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт існування у [PERSON] перед позивачем заборгованості за вищевказаним кредитним договором, яка нею добровільно не сплачується. Станом на час розгляду справи відповідач не надала доказів сплати нею зазначеної суми заборгованості за кредитом, остання не надала суду контррозрахунок суми заборгованості, який би суд міг належним чином оцінити чи інший доказ, наприклад, висновок експертизи про невірність наданого позивачем розрахунку, відтак, у суду відсутні законні підстави для того, що піддати сумніву суму боргу в розмірі 29322,97 гривні, враховуючи, що вона підтверджена наданими позивачем доказами. Відповідно до норм ЦПК України, саме на сторону лягає обов`язок довести ті обставини на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сучасний факторинг» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №10200846476 від 20 серпня 2020 року підлягають задоволенню повністю у розмірі 29322,97 гривні. Щодо судових витрат у справі Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15 (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження витрат на правову допомогу стороною позивача надано суду наступні докази: копію договору про надання правничої допомоги від 20 червня 2025 року №20/06-СФ, копію акта прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги №20/06-СФ від 20 червня 2025 року, відповідно до якого надання усної консультації та складання позовної заяви - вартість послуги 10000,00 гривень, Суд дійшов висновку про те, що заявлений розмір на професійну правничу допомогу не може вважатись обґрунтованим. А навпаки, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Виходячи зі змісту ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, як малозначної справи, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ці обставини свідчать про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є явно неспівмірним із складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг та значенням справи для позивача. Враховуючи те, що правова допомога позивачу все ж таки надавалась, а рішення суду ухвалено на користь позивача, на думку суду, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень будуть співмірними по відношенню до обставин, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України та відповідатимуть характеру і обсягу узгоджених між сторонами і фактично наданих адвокатом послуг. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять два) гривні 40 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved