Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 15.11.2007 року вона уклала шлюб з відповідачем. У шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у них з відповідачем не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги до нього. Позивач вказує, що останні 3,5 роки вони проживають окремо, у січні 2022 року відповідач виїхав за межі України і дотепер не перебуває у ній, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, також між ними мають місце непорозуміння з різних питань сімейного життя, взаємні претензії. А відтак позивач зазначає, що їхнє сімейне життя з відповідачем не склалося, вони фактично припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, спільного бюджету не мають, проживають окремо. Тобто, їхній шлюб розпався остаточно та існує лише формально. Позивач стверджує, що подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та є недоцільним із-за непорозумінь, психологічної несумісності, небажання відновити сімейні відносини шляхом переїзду в іншу країну. Відповідач погоджується на розірвання шлюбу. Спорів про поділ майна та місце проживання дітей на даний час між ними не існує. Їхні доньки фактично проживають і нею за місцем реєстрації. Відповідач приймає участь у їх вихованні та матеріальному забезпеченні дистанційно з-за кордону. Позивач просить не надавати сторонам строк на примирення, зазначаючи, що поновлення шлюбно-сімейних відносин та збереження сім`ї є неможливим. Її намір розірвати шлюб з відповідачем є твердим і дійсно відповідає її волі. А тому позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з нею, після розірвання шлюбу повернути їй дівоче прізвище [PERSON] . У підготовчому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов, з наведених у такому підставі. Строк на примирення просила не надавати. Відповідач у підготовче засідання не з"явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 10.10.2025 року від позивача надійшла до суду заява про визнання позову, у якій відповідач зазначає, що позов про розіовання шлюбу та визначення місця проживання дітей визнає повністю. Просить визнати місце проживання неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю. З огляду на віддаленість поточного фактичного місця проживання та роботи та неможливості прибути до суду у визначений час просить розглянути справу у його відсутності. Також додатково заявляє, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з 2022 року, спільне господарство не ведеться, спільне життя та відновлення сімейних стосунків неможливе. Просить суд не надавати їм строк на примирення. Представник третьої особи у підготовче засідання не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Подала до суду заяву згідно якої просить розглянути справу у її відсутності, зазначивши, що позиція третьої особи повністю викладена у поданому письмовому висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 21.10.2025 року № 1145/17/01-20. У підготовчому засіданні, у відповідності до вимог ч.2 ст.160 СК України, з"ясовано думку дитини сторін - [PERSON] , яка пояснила, що хоче проживати з матір"ю. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши пояснення позивачки, думку дитини з приводу визначення її місця проживання, дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі,\~ 15.11.2007 року сторони уклали шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що видане виконкомом Колодненської сільської ради Тячівського ради Закарпатської області. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 23.01.2025 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 11.09.2024 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції відповідно. Як встановлено згідно з поясненнями позивача у позовній заяві та у судовому засіданні, та не спростовано відповідачем, через різні погляди на життя та ведення спільного господарства сторони втратили порозуміння та почуття поваги один до одного. З січня 2022 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач бажає розірвати шлюб і не має наміру йти на примирення з відповідачем, зазначаючи, що збереження шлюбу та подальше спільне життя є неможливим. Відповідач позов визнав, подавши 10.10.2025 року заяву відповідного змісту Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у\~ст. 24 СК України, у якій, крім іншого, передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~\~ і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно\~ст. 24 цього Кодексу\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2\~ст.\~112\~ СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 24 СК України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ч.2\~статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 21.10.2025 року № 1145/17/01-20, орган опіки та піклування вважає, доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , зазначаючи, що таке рішення спрямоване на забезпечення стабільного, безпечного та турботливого середовища для дитини, що сприятиме її гармонійному розвитку, навчанню, соціальній адаптації та емоційному благополуччю, у повній відповідності до принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. Батько дитини при розгляді питання органом опіки та піклування письмових пояснень або заперечень щодо питання визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір"ю не надав. У поданій до суду заяві про визнання позову зазначає, що не заперечує проти визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з матір"ю. А тому з огляду на вищенаведене, та враховуючи думку дитини, суд доходить висновку, що визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю відповідатиме інтересам дитини, а тому таку, слід залишити проживати разом із матір"ю [PERSON] . В той же час, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги щодо визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідно до ч.3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, враховуючи бажання позивачки змінити прізвище [PERSON] на дошлюбне [PERSON] , суд уважає, що дана вимога підлягає до задоволення.

Outcome: partial