Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії. Позовна заява мотивована тим, що 12 травня 2025 року на підставі ст. 20, 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат Нечитайло М. О. з метою надання правничої допомоги [PERSON] , здійснюючи збір необхідних документів та інформації для належного представництва його інтересів в Дніпропетровському окружному адміністративному суді (справа № 160/15804/25 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії) звернулась на офіційну електронну пошту [INFO] до ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» з адвокатським запитом №1, у якому просила надати наступну інформацію: - 1. Повідомити стан розгляду скарги [PERSON] від 13.03.2025 року на рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №28/25/234/Р від 12 лютого 2025 року (витяг №28/25/234/В)? - 2. Чи було винесено рішення за скаргою [PERSON] від 13.03.2025 року на рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №28/25/234/Р від 12 лютого 2025 року (витяг №28/25/234/В)? Між тим, після спливу 5-ти денного терміну, встановленого ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і до цього часу відповіді адвокат не отримала. На телефонні дзвінки за номерами 098 70 224 90, 056 7294 777, 067 56 336 83, які знаходяться на офіційній сторінці відповідача за посиланням https://ndimspi.gov.ua/, ніхто не відповідає. Права позивача порушені, а тому він змушений звернутись до суду. Просив визнати протиправною бездіяльність ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» щодо ненадання відповіді на адвокатський запит адвоката Нечитайло М. О. №1 від 12 травня 2025 року, а також зобов`язати відповідача розглянути вказаний адвокатський запит та стягнути з Державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» судовий збір та витрати на правничу допомогу в розмірі 30000 грн. (а.с. 1-3). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 травня 2025 року вищевказану позовну заяву розподілено судді Куць О.О. (а.с.15-16). Ухвалою судді від 04 червня 2025 року позовну заяву залишено без руху (а.с.20-21). Ухвалою судді від 16 червня 2025 року звільнено [PERSON] від сплати судового збору за подання позовної заяви та прийнято її до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті (а.с. 27-28). 21 серпня 2025 року представник відповідача - адвокат Довженко О. В.подав заяву про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того зазначив, що скарга позивача була розглянута відповідачем 02 травня 2025 року, про що надано відповідне рішення (а.с. 41-42). Ухвалою суду від 27 серпня 2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача - Довженка О. В. про закриття провадження у справі за позовом [PERSON] до ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено (а.с. 54-55). Ухвалою від цієї ж дати закрито провадження у справі в частині вимог позивача про зобов`язання ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» розглянути адвокатський запит адвоката Нечитайло М.О. №1 від 12.05.2025 року та надати відповідь на нього (а.с.56-57). У судовому засіданні представник позивача - адвокат Нечитайло М.О. позовні вимоги про визнання бездіяльності протиправною підтримала, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача - адвокат Довженко О.В. наполягав на тому, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження у справі слід закрити. Крім того зазначив, що відповідь на адвокатський запит надано, скарга позивача була розглянута відповідачем 02 травня 2025 року, про що надано відповідне рішення. Позовні вимоги щодо визнання бездіяльності протиправною є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, 12 травня 2025 року адвокат Нечитайло М. О. з метою надання правничої допомоги [PERSON] , здійснюючи збір необхідних документів та інформації для належного представництва його інтересів в Дніпропетровському окружному адміністративному суді (справа № 160/15804/25 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії) звернулась на офіційну електронну пошту [INFO] ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» з адвокатським запитом №1, у якому просила надати наступну інформацію: - 1. Повідомити стан розгляду скарги [PERSON] від 13.03.2025 року на рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №28/25/234/Р від 12.02.2025 року (витяг №28/25/234/В)? - 2. Чи було винесено рішення за скаргою [PERSON] від 13.03.2025 року на рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №28/25/234/Р від 12.02.2025 року (витяг №28/25/234/В)? (а.с.6). Вказаний адвокатський запит був направлений на офіційну електронну пошту відповідача [INFO] та отриманий останнім 12 травня 2025 року, що сторонами не заперечується (а.с. 9). Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні. Приписами підпунктів 1, 2 п. 1 ст. 1 вказаного Закону визначено, що адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Статтею 20 зазначеного Закону визначені професійні права адвоката, згідно з якими під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб). Згідно з ч. 1 ст. 24 вказаного Закону адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту. До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється. Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства. Надання адвокату інформації та копій документів, отриманих під час здійснення кримінального провадження, здійснюється в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом. Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 24 вказаного Закону орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом. Згідно з ч. 3 ст. 24 вказаного Закону відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом. У судовому засіданні 27 серпня 2025 року адвокат Нечитайло М.О. повідомила, що її адвокатський запит розглянуто, у зв`язку із чим просила закрити провадження у справі в частині вимог позивача про зобов`язання ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» розглянути адвокатський запит адвоката Нечитайло М.О. №1 від 12.05.2025 року та надати відповідь на нього (а.с.53). Крім того, матеріали справи містять рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами розгляду скарги на рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії від 02 травня 2025 року (а.с.47-49). Як було зазначено вище, за наслідками розгляду клопотання представника позивача - адвоката Нечитайло М.О., ухвалою суду від 27 серпня 2025 року закрито провадження у справі в частині вимог позивача про зобов`язання ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» розглянути адвокатський запит адвоката Нечитайло М.О. №1 від 12.05.2025 року та надати відповідь на нього (а.с.56-57). Судом встановлено, що відповідач не виконав вимоги абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та не надав відповіді на адвокатський запит адвоката Нечитайло М.О. у передбачений вказаними нормами Закону строк - не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У судовому засіданні представник відповідача зазначив, що ненадання відповіді у п`ятиденний строк було зумовлено великою завантаженістю відповідальних осіб ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України». Отже судом встановлений факт порушення відповідачем вимог абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» щодо строку відповіді на адвокатський запит. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Разом із цим, відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Слід зазначити, що після отримання відповіді на адвокатський запит та закриття провадження у справі в частині вимог по зобов`язання розглянути адвокатський запит та надати відповідь на нього, позовна вимога про визнання протиправною бездіяльність Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» щодо ненадання відповіді на адвокатський запит адвоката Нечитайло Маргарити Олегівни №1 від 12.05.2025 року не змінювалась та не уточнювалась. Вимог про визнання протиправними дій відповідача саме щодо несвоєчасного надання відповіді на адвокатський запит, зокрема, із зазначенням які саме права чи інтереси позивача даним фактом порушені, не заявлялось. Суд зауважує, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Отже, з урахуванням вказаних вимог Закону, з урахуванням встановлених судом обставин щодо отримання стороною позивача відповіді на адвокатський запит, що сторонами не заперечується, а відтак не підлягає доказуванню в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на адвокатський запит слід відмовити. На аргументи представника відповідача стосовно того, що дана справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, суд зауважує наступне. Стаття 124 Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. У ч. 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно з ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим, приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника (у даному випадку інтересу тієї особи, яку представляє [PERSON] як адвокат). Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели дії суб`єктів владних повноважень. Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначені Законом України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації». Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (ч. 1 ст. Закону України «Про доступ до публічної інформації»). З огляду на п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання. Відповідач, реалізуючи свої повноваження, наділений правом вчиняти певні дії на підставі та в межах чинних норм законодавства України, зокрема, надавати інформацію на звернення громадян у порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації». Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач вважає протиправними дії відповідача, які виявилися у ненаданні відповіді на здійснений адвокатом запит. З огляду на встановлені обставини справи, адвокатом був спрямований адвокатський запит у відповідності та порядку ст. 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Спрямування такого запиту, є реалізацією адвокатом свого права визначеного цим Законом. При чому, сам по собі адвокатський запит, сформований та спрямований на реалізацію прав адвоката в порядку ст. 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», жодних посилань на порядок формування та підстав визначених відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», такий адвокатський запит не містив. Адвокатський запитне є запитом, що направлений на отримання публічної інформації, оскільки може бути спрямований не лише до суб`єктів владних повноважень, але й до будь-якої юридичної особи з метою отримання необхідної адвокату інформації для надання правової допомоги клієнту, у зв`язку з чим відносини, які склалися щодо зобов`язання відповідача надати відповідь на адвокатський запит не може бути публічно-правовими спором у розумінні КАС України. Судом враховується також правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а та Верховного Суду, викладений у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі №826/11699/18 щодо застосування відповідних норм права при вирішенні спірних правовідносин. При вирішенні подібних за своєю правовою суттю правовідносин Великою Палатою Верховного Суду зроблені аналогічні висновки. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вимоги стосовно ненадання відповіді на адвокатські запити не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Отже, цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів. Відтак безпідставними є аргументи відповідача щодо необхідності закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, в силу ст. 141 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу позивачеві не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed