Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

Чоповицька селищна рада звернулась в суд з позовом до [PERSON] в якому просить: - стягнути з відповідача на користь Чоповицької селищної ради безпідставно збережені кошти орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 10.02.2023 року по 01.06.2025 року в розмірі 93710 гривень 40 копійок; - зобов?язати відповідача укласти з Чоповицькою селищною радою договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1823455400:03:002:0026 площею 0,5800 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , строком на 5 років з річною орендною платою 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що [PERSON] має у свої власності комплекс нежитлових приміщень, які розміщені на земельній ділянці Чоповицької селищної ради площею 0,5800 га. з кадастровим номером 1823455400:03:002:0026. Даною земельною ділянкою відповідач з 09.02.2018 року по 09.02.2023 року користувався на підставі договору оренди, який був укладений на 5 років. Після закінчення строку дії договору оренди відповідач відмовився від укладення нового договору оренди, але продовжив користуватись земельною ділянкою, не сплачуючи орендну плату, яка за вказаний період становила 4% за рік від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. За період з 10.02.2023 року по 01.06.2025 року відповідач зберіг кошти, які мав заплатити за користування земельною ділянкою, в розмірі 93710 гривень 40 копійок. За таких обставин просить позов задовольнити. Відповідач надав відзив на позовну заяву в якому вказав, що він правомірно користується земельною ділянкою, оскільки на ній розміщені належні йому на праві власності об`єкти нерухомого майна. Фактична площа земельної ділянки, які займають ці об?єкти нерухомого майна, є значно меншою ніж площа земельної ділянки, за користування якою позивач хоче стягнути орендну плату. До того ж ця земельна ділянка не сформована, а відповідач не отримував пропозицію на укладення договору оренди земельної ділянки. Крім того примушування до укладення договору оренди не допускається. У зв?язку з цим просить відмовити в задоволенні позову. Представник позивача та відповідач подали заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 155, 158). Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі\~статтею 206 ЗК України\~використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Плата за\~землю -\~обов`язковий платіж\~у складі\~податку на\~майно,\~що справляється\~у формі\~земельного податку\~або орендної\~плати за\~земельні ділянки\~державної і\~комунальної власності (підпункт\~14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (підпункт\~14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Орендна плата - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України). Отже, законодавець розмежовує поняття "земельний податок" та "орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності" в залежності від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками. Відповідно до статей\~122,\~123,\~124 ЗК України\~селищні ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними\~статтею 122 цього Кодексу\~шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною першою\~статті 21 Закону України "Про оренду землі". Згідно із частиною першою\~статті 79 ЗК України\~земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до частин першої, третьої, четвертої, дев`ятої\~статті 79-1 ЗК України\~формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Відповідно до частини другої\~статті 152 ЗК України\~власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, відшкодування завданих збитків. Статтею 1212 ЦК України\~визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідків події. Отже, у випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку\~статті 1212 ЦК України. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої\~статті 120 ЗК України\~не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої\~статті 1212 ЦК України. Зазначені правові висновки викладено в\~постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі N 629/4628/16-ц\~та\~від 20 листопада 2018 року у справі N 922/3412/17. Відповідно до пункту\~289.1 статті 289 ПК України\~ для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення станом на 1 січня поточного року, за певною формулою (пункт\~289.2 статті 289 ПК України). Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпункту\~288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу комплексу від 22.10.2007 року (а.с. 37-39) та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна (а.с. 43), [PERSON] з 22.10.2007 року на праві власності належить комплекс (хлібопекарня) загальною площею 869,7 м2, який розміщений по [ADDRESS] . Вказаний комплекс розміщений на земельній ділянці площею 0,58 га. з кадастровим номером 1823455400:03:002:0026 з цільовим призначенням: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, яка належить Чоповицькій селищній раді на підставі витягу з Державного земельного кадастру від 13.01.2016 року. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване за Чоповицькою селищною радою 28.02.2018 року. Згідно витягу з Державного земельного кадастру державна реєстрація земельної ділянки площею 0,58 га. з кадастровим номером 1823455400:03:002:0026, яка розміщена по [ADDRESS] відбулася 08.09.2008 року (а.с. 34-36). На підставі вищевказаних доказів судом встановлено, що відповідач з 22.10.2007 року користується земельною ділянкою площею 0,58 га. з кадастровим номером 1823455400:03:002:0026, яка розташована по [ADDRESS] і належить Чоповицькій селищній раді. Дана земельна ділянка сформована, зареєстрована у Державному земельному кадастрі і їй присвоєний кадастровий номер. У період з 09.02.2018 року по 09.02.2023 року відповідач користувався вищевказаною земельною ділянкою на підставі договору оренди землі від 09.02.2018 року, який укладений між позивачем та відповідачем (а.с. 40-42). Доказів укладення договору оренди даної земельної ділянки та перерахування орендної плати Чоповицькій селищній раді за період з 10.02.2023 року по 01.06.2025 року відповідач не надав. З огляду на викладене, [PERSON] , як фактичний користувач земельної ділянки, що у спірний період (з 10.02.2023 року по 01.06.2025 року) без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки (Чоповицькій селищній раді) на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України. На підставі рішень Чоповицької селищної ради № 615 від 13.10.2023 року, № 114 від 14.05.2021 року та № 559 від 29.06.2023 року розмір річної орендної плати за користування земельними ділянками на території Чоповицької територіальної громади, які призначені для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд промислових, транспортних та інших підприємств, їх під`їзних шляхів, інженерних мереж, адміністративно-побутових будівель, інших споруд, становив 4 % нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 12, 44-45, 47-48). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 1823455400:03:002:0026 площею 0,58 га., яка розміщена по [ADDRESS] , становила: - у 2023 році 963564 гривні 79 копійок (а.с. 17); - у 2024 році 1012706 гривень 59 копійок (а.с. 18); - у 2025 році 1134231 гривню 38 копійок (а.с. 19). Таким чином розмір річної орендної плати земельної ділянки становив: - у 2023 році 38542 гривні 59 копійок (963564 гривні 79 копійок : 100% х 4%); - у 2024 році 40508 гривень 26 копійок (1012706 гривень 59 копійок : 100% х 4%); - у 2025 році 45369 гривень 26 копійок (1134231 гривня 38 копійок : 100% х 4%). Оскільки позивач просить стягнути кошти за користування земельною ділянкою за період з 10.02.2023 року по 01.06.2025 року, то суд розраховує розмір орендної плати за один місяць 2023 року, за один місяць 2025 року та один день лютого 2023 року, шляхом ділення річної орендної плати за відповідний рік на кількість місяців у році, а місячної орендної плати за відповідний рік на кількість днів у відповідному місяці. Орендна плата за один місяць 2023 року становить 3211 гривень 88 копійок (38542 гривні 59 копійок : 12 місяців). Орендна плата за один день лютого 2023 року становить 114 гривень 71 копійку (3211 гривень 88 копійок : 28 днів). Орендна плата за один місяць 2025 року становить 3780 гривень 77 копійок (45369 гривень 26 копійок : 12 місяців). Виходячи з вищевказаних розрахунків орендна плата становить: -за 19 днів лютого 2023 року 2179 гривень 49 копійок (114 гривень 71 копійка х 19 днів); -за березень-грудень 2023 року 32118 гривень 80 копійок (3211 гривень 88 копійок х 10 місяців); -за 2024 рік 40508 гривень 26 копійок; -за січень-травень 2025 року 18903 гривні 85 копійок (3780 гривень 77 копійок х 5 місяців). Отже, орендна плата за період з 10.02.2023 року по 01.06.2025 року становить 93710 гривень 40 копійок (2179 гривень 49 копійок + 32118 гривень 80 копійок + 40508 гривень 26 копійок + 18903 гривні 85 копійок). За таких обставин суд стягує з відповідача на користь Чоповицької селищної ради безпідставно збережені кошти орендної плати за користування земельною ділянкою в розмірі 93710 гривень 40 копійок. Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов?язання відповідача укласти з Чоповицькою селищною радою договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1823455400:03:002:0026 площею 0.5800 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , строком на 5 років з річною орендною платою 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, суд прийшов до наступних висновків. Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно до положень ч. 5 ст. 16 та ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. За приписами ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Частиною 1 ст. 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України). В силу ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом (ч. 9 ст. 93 Земельного кодексу України). У ст. 1 Закону України "Про оренду землі" зазначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Статтею 13 зазначеного Закону передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів (ч. 2 ст. 16 Закону України "Про оренду землі"). З аналізу наведених норм матеріального права, які регулюють земельні правовідносини, вбачається, що необхідною умовою укладення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, є наявність рішення відповідного органу про передачу земельної ділянки в оренду. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Судом встановлено, що Чоповицькою селищною радою було прийняте рішення № 615 від 13.10.2023 року про укладення з [PERSON] договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1823455400:03:002:0026 площею 0,5800 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , строком на 5 років з річною орендною платою 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (а.с. 12). Своїм листом від 07.12.2023 року відповідач відмовився від укладення договору оренди земельної ділянки. Однак позивач не надав суду докази того, що він у 2023 році направив відповідачу проект договору оренди земельної ділянки, з викладеними в ньому істотними умовами договору оренди землі, що відповідач отримав даний проект договору і відмовився від укладення саме цього проекту договору. Такий проект договору за 2025 рік був наданий позивачем суду одночасно з поданням позовної заяви. За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача укласти договір оренди земельної ділянки. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача витрати на сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При визначенні розміру судового збору, який повинен був сплатити позивач, і який повинен відшкодувати йому відповідач, суд керується Законом України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 3028 гривень, а також враховуючи ціну позову та те, що позовна заява містить вимоги майнового та немайнового характеру, позивач за загальним правилом повинен був сплатити судовий збір в розмірі 6056 гривень (3028 гривень за позовну вимогу майнового характеру та 3028 гривень за позовну вимогу немайнового характеру). Однак позивач\~подав позовну\~заяву в\~електронній формі.\~Згідно ч.\~3\~ст.\~4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується\~коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином позивач повинен був сплатити судовий збір в розмірі 4844 гривні 80 копійок (2422 гривні 40 копійок за позовну вимогу майнового характеру та 2422 гривні 40 копійок за позовну вимогу немайнового характеру). У зв?язку з тим, що суд задоволив позивачу позовну вимогу майнового характеру, то він стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2422 гривні 40 копійок. Зайво сплачену суму судового збору в розмірі 1211 гривень 20 копійок (6056 гривень - 4844 гривні 80 копійок) позивач може повернути собі відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial