Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що відповідач звернувся до АТ КБ "Приватбанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву № б/н від 18.07.2018 та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг. На підставі анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 200000,00 грн. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії 04/22, тип -Visa Platinum. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджуються, зокрема, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача. У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також частково сплачував заборгованість за договором. Відповідач не лише отримав кредитну картку, а й визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами, вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, в тому числі щодо сплати відсотків. Після спливу строку дії першої картки відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримані наступі картки: 1. кредитна картка номер - [NUMBER] , строк дії - 06/22, тип - MasterCard World Black Edition; 2. кредитна картка номер - [NUMBER] , строк дії - 05/23, тип - MasterCard World Black Edition. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 36% річних. 20.06.2022 року відповідач підписав власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 № 151 "Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України". Позивач звертає увагу суду, що далі у процесі користування рахунком 20.06.2022 р. відповідачем підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 06/24, тип - Visa Platinum, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою OTP пароля, про що зазначено в полі підпис Клієнта із позначкою дати та часу. При цьому, на момент підписання зазначеної вище Заяви заборгованість відповідача становила 180913,13 грн., що вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості. Тобто, відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування зокрема щодо сплати відсотків. Починаючи з 20.06.2022 р. відсотки нараховувалися відповідно до підписаної Відповідачем Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п. 1.3. у розмірі 36%. При цьому за погодженою ставкою Банком нараховано відсотків у розмірі 41094,42 грн. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, для чого за зверненнями відповідача відкрив рахунок та надавав кредитні картки до нього, а відповідач отримуючи кредитні картки фактично отримував електронний платіжний інструмент, який дає можливість використовувати власні гроші або кредитний ліміт на банківському рахунку для здійснення безготівкових операцій, тим самим Відповідач мав безперервний доступ до самого рахунку. Відповідач зобов`язався повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 11.12.2024 року має заборгованість 233 123,70 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 192 029,28 грн. та заборгованість за простроченими відсотками 41 094,42 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів АТ КБ «Приватбанк». Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 10.03.2025 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про визнання протиправним рішення про відмову від підтримання ділових стосунків та зобов`язання вчинити дії. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.03.2025 року зустрічну позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.03.2025 року прийнято зустрічну позовну заяву, об`єднано в одне провадження з первісним позовом, здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.07.2025 року за клопотанням відповідача витребувано від позивача докази. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.08.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про закриття провадження у справі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.08.2025 року закрито підготовче провадження. В судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав та просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк»: заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.07.2018 у розмірі 233123.70 грн. Щодо задоволення зустрічного позову заперечує, з тих підстав, що банк відмовився від підтримання ділових відносин з Філоненком як з ФОП, а не з фізичною особою. Рахунки, що обслуговували кредитну лінію не закриті, але заблоковані у зв`язку з наявною заборгованістю. В судовому засіданні відповідач первісний позов визнав частково, а саме в частині заборгованості за тілом кредиту в розмірі 192 029,28 грн., в решті позов не визнав. Підтримав зустрічний позов та просить суд визнати протиправним рішення АТ КБ «Приватбанк» про відмові від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку з [PERSON] та зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» не перешкоджати в користуванні рахунком, що відкритий на ім`я [PERSON] , а саме угода № SAMDNWFC00051745217 від 04.06.2019 року, рахунок IBAN № [NUMBER] . Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [PERSON] підписав Анкету-заяву № б/н від 18.07.2018 та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, що була розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms на день підписання анкети-заяви. На підставі вищевказаної анкети-заяви [PERSON] відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 200000.00 грн., що підтверджується випискою по рахунку. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту відповідач отримав кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії 04/22, тип -Visa Platinum. Відповідач після отримання картки користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджуються, зокрема, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача. Факт користування кредитними коштами банку відповідач в судовому засіданні не заперечує. Після спливу строку дії першої картки відповідачем для можливості користування рахунком додатково отримані наступі картки: кредитна картка номер - [NUMBER] , строк дії - 06/22, тип - MasterCard World Black Edition; та кредитна картка номер - [NUMBER] , строк дії - 05/23, тип - MasterCard World Black Edition. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 36% річних. В подальшому 20.06.2022 року відповідачем підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримано додаткову кредитну картку номер - [NUMBER] , строк дії - 06/24, тип - Visa Platinum, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано у системі самообслуговування Приват24 за допомогою OTP пароля, про що зазначено в полі підпис клієнта із позначкою дати та часу. На момент підписання зазначеної вище заяви заборгованість відповідача становила 180 913,13 грн., що вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості. Отже, відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування зокрема щодо сплати відсотків. Так, починаючи з 20.06.2022 року відсотки нараховувалися відповідно до підписаної відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п. 1.3. у розмірі 36%. Таким чином, Банком нараховано відсотки у розмірі 41 094,42 грн. З викладеного вбачається, що Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, для чого за зверненнями Відповідача відкрив рахунок та надавав кредитні картки до нього. Відповідач зобов`язався повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. В порушення п. 1.4 Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Так, згідно із ч. 3 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] був обізнаний та погодився із умовами надання банківських послуг, зокрема, це підтверджується тим, що боржник користувалася наданими банком коштами. Відповідно до ч. 2 ст. 648 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Встановлено, що відповідач зобов`язання щодо повернення суми кредиту не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на станом на 11.12.2024 року становить 233 123,70 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 192 029, 28 грн. та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 41 094,42 грн. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов`язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 16 ЦК України одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оскільки [PERSON] має заборгованість за кредитним договором у сумі 233 123,70 грн., яка ним добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд дійшов висновку про її стягнення на користь банку, а тому первісний позов підлягає задоволенню. Що стосується зустрічного позову. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 02.04.2024 року [PERSON] звертається до АТ КБ «Приватбанк» з листом-вимогою, в якому просить повідомити чому і на підставі якого закону або вказівки НБУ були заблоковані рахунки по ФОП [PERSON] 03.04.2024 року АТ КБ «Приватбанк» направило [PERSON] повідомлення про відмову від підтримки ділових відносин / відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку. З висновку НФМ про розірвання ділових відносин від 02.04.2024 року вбачається, що за результатами фінансового моніторингу виявлено обґрунтовані підозри про здійснення клієнтом ФОП [PERSON] , іпн [NUMBER] операцій ВК/ФТ, інших злочинів, що є підставою для встановлення клієнту неприйнятно високого ризику ділових відносин. В судовому засіданні з пояснень представника АТ КБ «Приватбанк» встановлено, що розірвання ділових відносин стосується [PERSON] як фізичної особи - підприємця, оскільки його господарська діяльність визнана Банком як первинним суб`єктом фінансового моніторингу підозрілою. З матеріалів справи вбачається, що 16.04.2024 року [PERSON] звернувся до банку з заявою про закриття поточних рахунків як ФОП [PERSON] . Одночасно із цим з пояснень представник позивача судом встановлено, що перевіривши в судовому засіданні спеціальне програмне забезпечення АТ КБ «Приватбанк», представник позивача повідомила, що рахунок [PERSON] IBAN № [NUMBER] , який обслуговував його кредитну лінію не закритий, проте заблокований у зв`язку з наявністю заборгованості. Наполягаючи на зустрічному позові, позивач зазначив, що у зв`язку з закриттям IBAN № [NUMBER] він позбавлений можливості погасити кредитну заборгованість. Одночасно із цим, не надав до суду доказів, того, що банк відмовив [PERSON] в отриманні коштів на погашення кредитної заборгованості. Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що банком не приймалося рішення про розірвання ділових відносин з [PERSON] як фізичною особою та не закривався рахунок IBAN № [NUMBER] [PERSON] як фізичної особи. Згідно зі ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі №917/2101/17). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09.12.1994 року №18390/91, §29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява від 27.09.2001 року №49684/99, §2). Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на викладене, дослідивши фактичні обставини справи, виходячи із меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справив їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з підстави його необґрунтованості. Згідно з ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved