Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

30.04.2025 року представник Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, діючи в інтересах неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовною заявою в якій просив позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей. У заяві представник позивача вказав, що відповідачі є батьками неповнолітніх [PERSON] , 2014 року народження та [PERSON] 2017 року народжнення. Відповідачі перебувають у зареєстрованому шлюбі однак тривалий час разом не проживають та нехтують виконанням своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей, у зв`язку з чим дівчата перебувають на обліку Служби у справах дітей Адміністрації Заводського району ММР. Місце знаходження [PERSON] на даний час не відоме. [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] . За результатами проведення обстеження умов прживання, предствниками Миколаївського міського центру соціальних служб, встановлено, що для дітей не було забезпечено належні умови для проживання, розвитку та навчання. Відповідач не має постійного заробітку, навичок госпродарювання, у зв`язку з чим в 2023 році дівчат було влаштовано до КЗ «Березківський мистецький ліцей» Від супроводу фахівців міського центру соціальних служб, з метою підвищення батьківського потенціалу, відповідального ставлення до виконання батьківських обов`язків та повернененя дітей у родину, [PERSON] відмовився. За інформацією навчального закладу, батько іноді відвідував дітей та декілька раз забирав на канікули. Після повернення, дівчата розповідали, що батько не забезпечував їх їжею та змушував жебракувати, а у разі відмови карав їх. Дівчатка бояться та не бажають спілкуватися з батьком. З урахуванням зазначених обставин, просив позбавити відповідачів батьківських прав стосовно неповнолітніх доньок, посилаючись на положенняст.164 СКУкраїни. З урахуванням положень ст.182 СК України просив стягнути з відповідачів аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину. 26.06.2025 року представник позивача подала до суду заяву, якою просила зазначати прізвище відповідачки « [PERSON] (Шепетіт)», оскільки у свідоцтві про народження [PERSON] прізвище матері зазначено « [PERSON] ». Відповідач змінила прізвище на « [PERSON] », уклавши шлюб з відповідачем у 2017 році. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Зазначила, що на теперішній час неповнолітні [PERSON] та [PERSON] перебувають у дитячому будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] , до якого були влаштовані відповідно до Наказу начальника Служби у справах дітей Баштанської районної військової адміністрації №31 від 11.06.2025 року. Аліменти просила стягнути шляхом перерахування на особисті рахунки дітей. Відповідачі до судового засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені, своєчасно, належним чином. З відома представника позивача суд постановив рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та витікаючі з них спірні правовідносини. Батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями полвторних свідоцтв про народження [NUMBER] від 29.11.2023 року та [NUMBER] від 29.11.2023 року. Судом встановлено, що неповнолітні дітипроживали разом з відповідачем за адресою [ADDRESS] , у неналежних умовах. З 30.11.2023 року [PERSON] та [PERSON] , після звернення бабусі [PERSON] , щодо неправомірних лій відповідача [PERSON] відносно доньок, були взяті на облік, як діти що перебувають у складних життєвих умовах, на підставі проживання у сім`ї, в якій батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків (Накази начальника служби у справах дітей Адміністрації Заводського району ММР №№160, 161 від 30.11.2023 року). У цьому ж році діти були влаштовані до КЗ «Березківський мистецький ліцей» За інформацією навчального закладу №171 від 31.03.2025 року, за час перебування дітей, [PERSON] іноді відвідував доньок та декілька раз забирав на канікули. Після повернення, дівчата розповідали, що батько не забезпечував їх їжею та змушував жебракувати, а у разі відмови карав їх. Дівчатка бояться та не бажають спілкуватися з батьком. Перед весняними канікулами 2025 року, діти відмовилися покидати навчальний заклад та їхати до батька. З урахуванням ємоційного стану, з дітьми працює психолог. За повідомленням Миколаївського міського центру соціальних служб №36 від 15.04.2025 року, 09.04.2025 року фахівцями центру було проведено обстаження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] , про що складено відповідний акт. Згідно акту обстеження умов проживання від 13.01.2025 року, санітарно-гігієнічні умови проживання дітей незадовільні, дівчата з батьком проживають у одній кімнаті, без належного облаштування місць для навчання. Під час обстеження було встановлено відсутність продуктів харчування ддя дітей. Від супроводу фахівців міського центру соціальних служб, з метою підвищення батьківського потенціалу, відповідального ставлення до виконання батьківських обов`язків та повернененя дітей у родину, [PERSON] відмовився. Наказом начальника служби у справах дітей Баштанської районної військової адміністрації №31 від 11.06.2025 року, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] тимчасово влаштовані до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] .. Матір дітей [PERSON] протягом 2023-2025 років неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно своєї бабусі [PERSON] за ст.173-2 КУпроАП (справи №487/115/22; №487/191/23, №487/5377/24). Вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 09.09.2024 року у справі №487/985/24, [PERSON] була визнана винною у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.191 КК України, за привласнення планшетного пристрою, який був їй ввірений Миколаївською гімназією №57, з метою забезпечення проведення дистанційного навчання доньки [PERSON] . На даний час місце перебування [PERSON] не встановлено (Повідомлення заступника начальника УППД МРУП ГУНП у Миколаївській області №63520-2025 від 14.04.2025. Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 01.07.2024 у справі №587/9491/23 відповідачі позбавлені батьківських прав відносно їх молодшого сина [PERSON] , 2021 року народження. Відповідно до ст..3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особистості необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним зокрема, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Рішенням Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2009 року в справі «Савіни проти України», визначено, що під час розгляду справи суд повинен з`ясовувати, чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки); чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Встановлені фактичні обставини справи, на думку суду, свідчать про злісне, свідоме нехтування [PERSON] та [PERSON] виконанням своїх обов`язків, зазначених положеннями ст..150 СК України по забезпеченню необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток дівчаток, як складову виховання; відповідачі не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення. Більш того, встановленні фактичні обставини винної поведінки відповідачів, на думку суду свідчать про те, що проживання дівчаток з батьками, буде негативно впливати як на їх емоційний стан так і не є безпечним для здоров`я неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] . Згідно ст. 164 СімейногоКодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, той факт, що навіть після початку розгляду справи в суді, відповідачами не було прийнято будь-яких мір по поновленню виконання своїх обов`язків по відношенню до неповнолітніх доньок, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з інтересів дітей. Відповідно до ч.2 ст..166 СК України - особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обов`язку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявності у останнього інших утриманців та інших обставин, що мають істотне значення. З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] аліменти на їх утримання у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з моменту подачі позовної заяви з 30.04.2025 року та до повноліття дітей. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з дотриманням положення ст.4 Закону України «Про судовий збір», з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 грн. з кожного.

Outcome: approved