Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Оліферук Жанна Антонівна, звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначається, що сторони з 28.07.2016 перебувають у зареєстрованому шлюбі, однак через різні погляди на життя та сімейні цінності вони втратили почуття любові один до одного, що призвело фактичного припинення шлюбних відносин. Внаслідок психологічного і фізичного насильства, алкогольну залежність та складний характер чоловіка в сім`ї постійно виникали сварки і скандали, позивач зазнавала принижень на очах дитини. У зв?язку з цим позивач вважає неможливим примирення сторін та збереження шлюбу. Від цього\~шлюбу сторони\~мають малолітню\~дитину \~доньку [PERSON] ,\~ [INFO] .З огляду на вказані обставини позивач просила суд розірвати зазначений шлюб та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати в розмірі 1211,20 грн. 13.08.2025 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 13). Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло, відзиву на позов належним чином повідомлена про розгляд справи відповідач не подала, у зв?язку з чим судом була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням докази, що містяться в матеріалах справи, як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 28.07.2016 Нетішинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області під актовим записом № 118, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). Також позивачем додано до позову копію свідоцтва про народження, складеного чеською мовою (а.с. 10), яке суд не бере до уваги з огляду на наступне. Так, цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою (ч. 1 ст. 9 Цивільного процесуального кодексу Україну). Відповідно до ст. 79 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 нотаріус засвідчує правильність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус. Пунктами 1, 2 глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22.02.2012, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, визначено, що нотаріус засвідчує правильність перекладу документа за усним зверненням заінтересованої особи, а також за клопотанням заінтересованої особи при вчиненні іншої нотаріальної дії. Нотаріус засвідчує правильність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови, з яких або на які перекладається документ. Якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Тобто, відповідно до чинного законодавства правильність перекладу документів повинна бути нотаріально засвідченою, а документи з перекладом на українську мову не можна вважати офіційним перекладом чи таким, що наданий компетентним органом, за відсутності засвідчення підпису перекладача нотаріусом. Іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 8 ст. 95 ЦПК України). Таким чином документи, складені нерезидентами, які подаються сторонами як докази, мають прийматися судами з огляду на їх допустимість після їх легалізації у встановленому законодавством України порядку. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 910/14949/18 та від 17.08.2021 у справі № 910/14949/18, які суд враховує при виборі і застосуванні норм прав до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Позаяк надане позивачем свідоцтво про народження не легалізоване та не містить переклад на державну мову, такий доказ є недопустимим. Як наголошується у\~ст. 24 Сімейного кодексу України,\~шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних відносин чи їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Із позовної заяви судом встановлено, що через різні погляди на життя та сімейні цінності сторони втратили почуття любові один до одного, що призвело фактичного припинення шлюбних відносин. Внаслідок психологічного і фізичного насильства, алкогольну залежність та складний характер чоловіка в сім`ї постійно виникали сварки і скандали, позивач зазнавала принижень на очах дитини. У зв?язку з цим позивач вважає неможливим примирення сторін та збереження шлюбу. Відповідачем не надано суду доказів, що спростовують доводи позивача, а також не надано доказів, які підтверджують можливість подальшого спільного життя подружжя та збереження їх шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У ч. 3 ст. 105 СК України зазначається, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. У відповідності до\~ст. 112 СК України\~шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Оскільки судом встановлено, що сім`я сторін розпалася, позивач наполягає на розлученні, а відповідач не подав відзиву на позов, тим самим виявивши небажання вжити заходів для збереження шлюбу з позивачем, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву повністю та розірвати шлюб між ними. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Також відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн підтверджується платіжною інструкцією від 04.08.2025 та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 1, 8). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених нею судових витрат зі сплати судового збору у вказаному розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved