Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Директор ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулася в суд з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №441774251 від 29.05.2023 у розмірі 25153,44 грн та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.05.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач (разом\~сторони) уклали кредитний договір №441774251 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшла на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідач підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV534UR. Позивач також зазначає, що після вчинених дій відповідачем, 29.05.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 5200,00 грн на банківську карту [PERSON] №5168-75XX-XXXX-0343 що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01. В подальшому, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод, у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. 27.05.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №27/0524-01. 04.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у загальному розмірі 25153,44 грн. Вказують, що [PERSON] зобов`язання за кредитним договором не виконує, тому позивач змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. На підставі вищезазначеного, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» просить про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №441774251 від 29.05.2023 у сумі 25153,44 грн. Також просять стягнути з відповідача судові витрати а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Ухвалою судді від 10.09.2025 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, позивачу у 5-ти денний строк з дня отримання відзиву на позов подати відповідь на відзив, відповідачу у строк не пізніше 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив подати свої заперечення на відповідь на відзив. Цією ж ухвалою витребувано від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (інформацію, що містить банківську таємницю, зокрема щодо отримання відповідачем кредитних коштів. 29.09.2025 через систему «Електронний суд» від [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. У даному випадку позивач обґрунтовує свої вимоги посиланням на договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладений між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс». Однак кредитний договір №441774251 було укладено значно пізніше 29.05.2023 року, тобто через п`ять років після підписання договору факторингу. Відповідно на момент укладення договору факторингу 2018 року жодних прав вимоги за кредитним договором 2023 року не існувало. Тому ці права не могли бути передані факторові у 2018 році. У даному випадку, кредитний договір був укладений лише у 2023 році, тому посилання позивача на передачу прав вимоги за договором 2018 року є юридично неспроможним. Більше того, Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що відступлення права вимоги може відбуватись лише щодо реально існуючих чи конкретно визначених майбутніх зобов`язань (Постанова ВС від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, Постанова ВС від 19.02.2020 у справі №910/8472/19). Також, позивач долучає до матеріалів справи витяги з реєстру прав вимоги, проте вони не містять усіх необхідних реквізитів, зокрема відсутні відомості про безпосередній зв`язок між договором факторингу 2018 року та кредитним договором 2023 року. 01.10.2025 представник позивача подала відповідь на відзив, в якому заперечила проти доводів відповідача щодо відсутності належних доказів переходу права вимоги, зазначивши, що усі договори факторингу укладені належним чином між правосуб`єктними сторонами, а право вимоги за кредитним договором №441774251 від 29.05.2023 року дійсно перейшло до ТОВ «Юніт Капітал». У відповіді позивач обґрунтував чинність договорів відступлення права вимоги, наявність підтвердження їх оплати, на що було подано відповідні документи. Зазначила, що реєстр прав вимоги, підписаний сторонами, містить всі необхідні дані (сума вимоги, боржник, дата переходу, підписи), він є достатнім доказом передачі права вимоги. Окрім того, витяги з реєстрів боржників (прав вимог) формуються безпосередньо клієнтом та фактором, тобто сторонами договору факторингу. Позивач, як новий кредитор, не має впливу на їх форму чи вигляд, а також доступу до повного реєстру. Його роль обмежується отриманням документів, які передаються йому у зв`язку з виконанням договору факторингу. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України, договір факторингу є двостороннім правочином, який передбачає перехід права вимоги від первісного кредитора до нового, і всі документи, що супроводжують цей процес, можуть мати індивідуальну форму, визначену за домовленістю між сторонами. Посилання відповідачки на практику Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №373/2054/16- ц та від 03.07.2019 у справі №756/7916/16-ц є безпідставним, адже обставини наведених нею справ суттєво відрізняються від фактичних обставин даної справи, так як позивачем належним чином підтверджено правонаступництво: до матеріалів справи долучені всі договори факторингу, а також відповідні реєстри прав вимоги до них, які прямо засвідчують передачу права вимоги. Додатково до цього надані докази здійснення оплат на кожному етапі переходу права вимоги, що повністю підтверджує дійсність правочинів та безперервність ланцюга правонаступництва. Представник позивача просила суд врахувати наведені доводи, визнати заперечення відповідача безпідставними та задовольнити позов у повному обсязі.\~ У судове засідання представник позивача не з`явися. У позовній заяві просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення за їх відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст.129 Конституції України\~суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Судом встановлено, що 29.05.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії №441774251, за яким позивач надав відповідачу кредит у розмірі 5200,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування грошовими коштами відповідно до умов зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. Так, відповідач підписала вищезазначений кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV534UR. Зокрема, 29.05.2023 о 18:10:59 год. відповідач ввела ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснула кнопки «Так», що є підтвердженням підписання договору. До матеріалів справи долучено копію довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Таким чином, договір про надання кредиту підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора - належний та допустимимий доказ підтвердження укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем не був би укладений. Таким чином, у вказаному кредитному договорі сторони погодили всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Розділом 2 договору визначено, що кредит надається у розмірі 5200 грн. Сума кредитного ліміту, вказана у п.2.1, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. Кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб позичальника. У розділі 7 договору зазначено порядок погашення кредиту та сплати процентів. Також, у паспорті споживчого кредиту продукту «СМАРТ» зазначена інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти. Інформація, що міститься у паспорті споживчого кредиту зберігає чинність та є актуальною до 01.06.2023. До матеріалів справи також додано правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукт «Смарт» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Судом встановлено, що на виконання вищезазначеного договору №441774251, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 29.05.2023 перерахувало кошти в сумі 5200 грн на належну [PERSON] платіжну картку № [NUMBER] . З інформації АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка була надана на виконання ухвали суду, зазначається номер карти, яка імітована на ім`я відповідача, а також зазначається що 29.05.2023 на вказану карту здійснено переказ коштів на суму 5200,00 грн.\~ Положеннями ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1\~ст. 628 ЦК України). Відповідно до\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України) Відповідно до положень\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Положенням ч. 1 ст. 5\~Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~передбачено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Згідно з\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями\~ст. 526 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України). За вимогами\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Із розрахунку заборгованості по кредитному договору №441774251 від 29.05.2023, встановлено, що позичальник (відповідач) ухилялася від взятих на себе зобов`язань по сплаті кредитних платежів та відсотків за користування кредитом, а саме: не сплачувала проценти за користування кредитом, та не проводила погашення кредиту у строки, передбачені кредитним договором. Згідно з\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11\~ЦК України). Отже, вище встановленими обставинами справи підтверджується факт укладення між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] кредитного договору №441774251 від 29.05.2023. Крім того, за приписами\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок про те, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано жодних доказів щодо спростування презумпції правомірності договору №441774251 від 29.05.2023. Зазначений договір недійсним не визнано. У свою чергу, у відзиві на позов, [PERSON] не заперечує факту укладання кредитного договору та відповідно отримання кредитних коштів на її власну карту. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному\~статтею 204 ЦК України. За положеннями п. 1 ч. 1ст. 512\~ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями\~ст. 514 ЦК України\~передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, з матеріалів справи встановлено, що 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого закінчувався 28.11.2019. Відповідно до п. 2.1 укладеного договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Згідно з п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Відтак, договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 встановлено, що предметом відступлення за ним є в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частиною договору факторингу. Відповідно до пункту 8.2 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії договору закінчується 28.11.2019. 28.11.2019 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому, всі інші умови договору залишились без змін. 31.12.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»\~та ТОВ «Таліон Плюс» \~укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 , відповідно до якої договір факторингу №28/1118- 01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції. Відповідно до пункту 8.2, викладеного в новій редакції договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції від 31.12.2020), строк дії цього договору закінчується 31.12.2021. 31.12.2021 укладено додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, відповідно до якої строк дії договору продовжується до 31.12.2022. При цьому всі інші умови договору залишились без змін. 31.12.2022 укладено додаткову угоду №31 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, згідно якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2023 включно. 31.12.2023 укладено додаткову угоду №32 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, згідно якої сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору до 31.12.2024. та відповідно внести зміни у п.8.2 договору. Предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності сторін. Таким чином, договір №28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024. З урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто, право вимоги за кредитним договором №441774251 від 29.05.2023 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» - 01.08.2023, відповідно до підписання сторонами реєстру прав вимоги №242. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. Зокрема, на підтвердження переходу права вимоги позивачем долучено акт звірки взаємних розрахунків, який підписано ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», що підтверджує перехід права вимоги за кредитним договором №441774251 від 29.05.2023 до ТОВ «Таліон Плюс». Надана копія договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора ТОВ «Таліон Плюс». Відповідно до п. 5.3.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Таким чином, відповідно до реєстру боржників від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача. При цьому, слід зазначити, що вищезазначений договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, у встановленому законом порядку не визнавався недійсним та не є предметом спору у даній справі. В подальшому, 27.05.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 27/0524-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №441774251 від 29.05.2023. Предметом договору факторингу № 27/0524-01 від 27.05.2024 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у разі бажання та необхідності сторін.\~ Згідно п. 4.1. право вимоги переходить від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог, по формі установленій у відповідному додатку. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 27.05.2024 до договору факторингу № 27/0524-01 від 27.05.2024 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 25153,44 грн Отже, договір № 27/0524-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 27.05.2024 - 31.12.2024. З урахуванням визначених строків дії цього договору, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. Тобто підписання реєстру прав вимог - передача права вимоги відбулась в межах часових рамок чинності договору факторингу\~до 30.12.2024. Відповідно до договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025, який укладено між ТОВ «ФК «ЮНІТ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Згідно з актом прийому передачі реєстру боржників за договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 ТОВ « ФК «Онлайн фінанс» передав, а фактор ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» прийняв реєстр прав вимоги кількістю 13 254 шт., та права вимоги боргу від позичальників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025\~ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] \~на підставі кредитного договору №441774251 від 29.05.2023 в сумі 25153,44 грн. Отже, суд визнає, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Крім того, факт здійснення оплати за договорами факторингу, із урахуванням погодженої між сторонами процедури переходу права вимоги від клієнта до фактора - в день підписання сторонами реєстру прав вимог та в момент підписання акту прийому передачі реєстру боржників. Отже, враховуючи встановлені обставини та положення зазначених вище норм права, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору №441774251 від 29.05.2023, що був укладений між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Положення\~ст. 129 Конституції України\~як одну із основних засад судочинства визначають змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1ст. 12\~ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1, ч. 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Положеннями\~ст. 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі досліджених судом доказів, встановлено факт отримання грошових коштів за кредитним договором №441774251 від 29.05.2023 та неповернення отриманих коштів, відповідачем не оспорюється. Хоча спочатку 28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу, а договір кредитної лінії, що є предметом розгляду, укладено 29.05.2023, подальшими додатковими угодами цей договір продовжувався до 31.12.2024. Водночас доводи відповідача, викладені у відзиві, про відсутність належних доказів переходу права вимоги до ТОВ «Юніт Капітал», є необґрунтованими. Спірні обставини спростовуються додатками до позовної заяви та відповіддю на відзив, зокрема: укладеними та дійсними договорами факторингу, документами, що підтверджують послідовність переходу права вимоги, а також доказами отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором. При цьому відповідач не заперечила проти факту отримання таких коштів, що підтверджує існування зобов`язання перед первісним кредитором. Згідно із розрахунком, наданим позивачем (а.с.88), заборгованість відповідача за вищевказаним кредитним договором становить 25153,44 грн, яка складається з: 5200,00 грн - заборгованості по кредиту; 19953,44 грн - заборгованості по прострочених відсоткам. Правильність наданого розрахунку, розміру заборгованості за тілом кредиту та процентами відповідачем не спростована і не оспорена, контррозрахунку суду не надано. Розрахунок відповідає умовам кредитного договору, відображає заборгованість за простроченими відсотками, не містить нарахувань заборгованості по пені, комісії, індексу інфляції та річних, і не дає підстав ставити його під сумнів. З урахуванням вищевикладених, встановлених судом на підставі доказів наданих сторонами обставин справи та наведених положень чинного законодавства, враховуючи, що відповідачем належним чином у повній мірі не виконано зобов`язання за кредитним договором №441774251 від 29.05.2023, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого на підставі договорів факторингу є ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», у наслідок чого утворилась заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 25153,44 грн, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за зазначеним кредитним договором є обґрунтованою та доведеною, а тому така вимога підлягає задоволенню і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів юридичної особи. Вирішуючи питання про судові витрати, суд звертає увагу на те, що ч. 1ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач просив суд стягнути з відповідача, понесені ним витрати в сумі 7000 грн на професійну правничу (правову) допомогу. За змістом частин 1, 2\~ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн представник позивача надав суду: договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025, укладений між ТОВ «Юніт Капітал» та АБ «Тараненко та партнери»; протокол погодження вартості послуг до договору про надання правової допомоги; додаткову угоду до договору від 05.06.2025; акт прийому передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025 року; копію свідоцтва адвоката Татаренко А.І. Зокрема, клієнтом та адвокатським бюро підписано акт прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025, за яким сторони підтвердили, що адвокатське бюро надало, а клієнт прийняв наступну правову допомогу: 1) складання позовної заяви тривалістю 2 год - вартістю 5000 грн.; 2) вивчення матеріалів справи тривалістю 2 год - вартістю 1000 грн. 3) підготовка адвокатського запиту тривалістю 1 год - вартістю 500 грн. 4) підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації тривалістю 1 год - вартістю 500 грн. Загальна вартість наданих послуг 7000 грн. Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 (провадження №61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4\~ст. 137 ЦПК України. Право на професійну правничу допомогу гарантовано\~статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у\~рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009\~зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно з\~ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності та категорії справи. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved