Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

04.06.2025 представник позивача [PERSON] адвокат Луніна О. В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про виключення відомостей про батька [PERSON] з актового запису № 2855 від 02.10.2020 про народження дитини [PERSON] , [INFO] . У обґрунтування позовних вимог зазначила, що 22.11.2019 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. [INFO] відповідачка народила сина - [PERSON] , про що 02.10.2020 складено актовий запису № 2855 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), батьком дитини зазначено [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06.01.2025 шлюб між сторонами було розірвано. Судовим наказом Ленінського районного суду м. Харкова від 07.01.2025 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 31.12.24 року до досягнення дитиною повноліття. Згодом з [PERSON] у телефонному режимі зв`язався інший чоловік - [PERSON] , який повідомив про його відносини з [PERSON] , які виникли напередодні вагітності [PERSON] у 2019-2020 роках, а також, що, ймовірно, саме [PERSON] є батьком дитини [PERSON] . Зазначив, що малолітній [PERSON] дуже схожий на зовнішність із ним (Сторожуком) у дитинстві. [PERSON] детально розповів про відносини з відповідачкою, їх зустрічі та іншу інформацію особистого характеру, яка свідчить про наявність близьких стосунків цього чоловіка із [PERSON] . Позивач намагався з`ясувати у [PERSON] хто саме є біологічним батьком малолітнього [PERSON] , однак відповідач ухиляється від надання такої інформації, відповіді її є неоднозначними та суперечливими. Оскільки відповідач добровільно відмовляється зробити тест ДНК, у позивача є обґрунтовані підстави для наявності сумнівів щодо свого батьківства, тому він змушений звернутися з позовом до суду. Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 10.06.2025 відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 17.07.2025 у справі призначено проведення судової генетичної експертизи, на вирішення якої поставлено питання чи є [PERSON] біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] ; провадження у справі зупинено до отримання результатів експертизи. Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 17.09.2025 провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням до суду повідомлення про неможливість проведення експертизи від 08.09.2025 у зв`язку з не надходженням зразків біологічного матеріалу [PERSON] та [PERSON] , які для відбору зразків не з`явилися; [PERSON] з`являвся до Харківського НДЕКЦ МВС для відбору зразків 27.08.2025, 03.09.2025. У судове засідання представник позивача адвокат Луніна О. В. у судове засідання з`явилася, позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, надала пояснення аналогічні доводам позовної заяви, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання. Поштову кореспонденцію відповідачка [PERSON] не отримує, судова повістка на 23.10.2025 відповідно до рекомендованого повідомлення повернуто на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». У відповідності до п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). \~Відповідно до постанови КЦС ВС від 01.12.2023 № 591/4832/22 (61-10261св23) -довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 січня 2023 року у справі №496/4633/18. Судова повістка про виклик до суду на 23.10.2025 було надіслано одержувачу [PERSON] в її електронний кабінет підсистеми «Електронний суд», яка відповідно до довідки була доставлена їй 01.10.2025 Також на номер телефону відповідачки зазначений позивачем при зверненні до суду направлялися судові виклики у формі смс-повідомлення щодо документу "Судова повістка про виклик до суду в справі", які [PERSON] відповідно довідки про доставку отримала. Окрім того, повідомлення про виклик розміщувалося на веб-сайті «Судова влада України». Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, направили до суду письмові пояснення, за якими заперечень проти задоволення позову не мали, просили слухання справи проводити за відсутності його представника, рішення ухвалити на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до приписів ст.\~280\~ЦПК України суд\~вважає за\~можливе ухвалити\~заочне рішення\~на підставі\~наявних у\~справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1\~ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Суд,\~вислухавши представника\~позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про народження [NUMBER] від 03.10.2020 року, виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [INFO] народився [PERSON] , батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 13). Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 06.01.2025 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 22.11.2019, розірвано (а. с. 45). Судовим наказом Ленінського районного суду м. Харкова від 07.01.2025 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 31.12.24 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 47). Суду у якості доказів надано переписку з мережі «Телеграм» у телефоні між [PERSON] та [PERSON] , а також між [PERSON] та [PERSON] , з яких вбачається, що [PERSON] мав близькі відносини з [PERSON] під час знаходження її у шлюбі з [PERSON] , що відповідає періоду початку вагітності [PERSON] . За приписами\~ч.\~1\~ст.\~122\~СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 136 СК України\~особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей\~122,\~124,\~126\~і\~127\~цього\~Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Пунктами 10, 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~роз`яснено, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті\~122,\~124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті\~126,\~127 СК). Судам слід ураховувати, що відповідно до\~ст. 136 СК\~оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено, а для вимог жінки про виключення з цього запису відомостей про її чоловіка як батька позовна давність становить один рік і її перебіг починається з дня реєстрації дитини. Верховний Суд у постановах від 23.10.19 (справа № 382/2559/15-ц) та від 19.09.2018 (справа № 761/10732/16-ц) дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Європейський суд з прав людини зауважив, що ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (справа № 3451/05 "Калачова проти Російської Федерації", § 34, від 7 травня 2009 року). З повідомлення Харківського НДЕКЦ від 08.09.2025, яке надійшло на адресу суду 17.09.2025, вбачається, що для виконання ухвали Холодногірського районного суду м. Харкова від 17.07.2025 по справі № 642/3141/25 викликались [PERSON] , [PERSON] та малолітній [PERSON] для здачі біологічних зразків за адресою знаходження Харківського НДЕКЦ - 27.08.2025 (резервна дата 03.09.2025) з 10 до 11 год. 27.08.2025, 03.09.2025 [PERSON] з`явився у призначений час до Харківського НДЕКЦ, [PERSON] та малолітній [PERSON] не з`явилися. Оскільки для проведення експертизи на встановлення батьківства необхідно мати зразки біологічного матеріалу, як передбаченого батька, так і дитини, а від дитини [PERSON] зразки відсутні, тому ухвалу суду залишено без виконання. Відповідно до\~ст.\~109\~ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. За приписами ч. 4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43\~ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2\~ст.\~78 ЦПК України\~визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст.\~80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.\~81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень\~ст.\~83\~ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У п. 27 постанови №\~2\~Пленуму Верховного\~Суду України\~від 12\~червня 2009\~року «Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. («Проніна проти України», № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Згідно з висновками Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 № 303А, п. 2958 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. З урахуванням викладених обставин, факту ухилення відповідача [PERSON] від проведення експертизи, приймаючи до уваги попередження останньої про наслідки такої поведінки, значення результатів експертизи для сторін по справі, а саме доведення відсутності або наявності кровного споріднення між [PERSON] та малолітнім [PERSON] , суд вважає що позовні вимоги [PERSON] про виключення відомостей про нього як батька з актового запису № 2855 від 02.10.2020 про народження дитини [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; оскільки позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 29.05.2019, та є звільненим від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved