Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

30.07.2025 року до Київського районного суду міста Одеси, через засоби поштового зв`язку, надійшла заява [PERSON] , за участі заінтересованих осіб: Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, [PERSON] , про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій заявник просить суд: встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживала разом з спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , померлою [INFO] на час відкриття спадщини. В обґрунтування вказаної заяви, заявник посилається на те, що [INFO] у віці 88 років померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 21.09.2023 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №9112. На день смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом №1173 від 17.06.2025 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності від 30.01.1998 року, що підтверджується витягом про реєстрацію право власності №4782224 від 20.09.2004 року. Інша 1/2 частина квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить їй - [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 26.12.2018 року державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі А.М.Ворсуляк (спадкова справа №46/2018). Заявниця вказує, що за життя [PERSON] заповіту не склала, а тому має місце спадкування за законом, спадкоємцями до майна якої є: вона - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , син спадкодавця. Інших спадкоємців не має. Як стверджує в обґрунтування заяви заявниця, вона у встановленому порядку в червні 2025 року звернулась до приватного нотаріуса Рорздільнянського районного округу Л.М.Патраманської з заявою про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті мати - [PERSON] , померлої [INFO] , а [PERSON] у встановленому порядку спадщину не прийняв. Однак, відповідно до листа нотаріуса №606/02-14 від 19.06.2025 року їй було відмовлено в прийнятті заяви про прийняття спадщини з посиланням на те, що вона повинна була звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини до шести місяців, у строки передбачені ст.ст.1264, 1268, 1270 Цивільного кодексу України. Також нотаріусом було їй роз`яснено право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини або встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем. Заявниця вказує, що вона вважає себе такою, що фактично прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті матері [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки фактично мешкала з померлою матір`ю станом на день її смерті спільно за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування даних обставин, заявниця стверджує, що мати була людиною похилого віку, хворіла на різні хвороби та потребувала сторонньої допомоги, у зв`язку з чим вона заявниця у 2022 році вмовила переїхати свою мати проживати з смт. Лиманське Роздільнянського району, до неї [PERSON] , до належної їй квартири, за адресою: [ADDRESS] . Після переїзду до неї і до дня своєї смерті тобто до [INFO] , як вказує заявниця, її матір - [PERSON] проживала разом з нею, у належній їй квартирі, що підтверджується: лікарським свідоцтвом про смерть №47/7 від 14.09.2023 року, де зазначено місце смерті: [ADDRESS] ; декларацією сімейного лікаря №0001-ТАХЕ-36АО відповідно до пункту 1.11. зазначено адресу фактичного проживання [PERSON] , а саме [ADDRESS] ; випискою з історії хвороби №7429-1118 від 27.06.2023 року, де також зазначена домашня адреса [PERSON] : [ADDRESS] ; відповіддю Відділу поліції №4 Одеського управління поліції №1 ГУНП в Одеській області №1220аз-2025 від 23.06.2025 року, відповідно до якої підтверджується факт виїзду працівниками СОГ ГУНП в Одеській області на місце смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; актом за підписами сусідів від 01.07.2025 року та заявами сусідів. На підставі викладеного заявниця звернулась до суду з даною заявою, зазначивши, що встановлення заявленого факту необхідно їй для оформлення спадкових справ на спадщину, яка залишилась після смерті матері. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 01.08.2025 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. До судового засідання призначеного на 20.10.2025 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, однак: - 20.10.2025 року заявник [PERSON] надала до суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності; - 22.08.2025 року заінтересована особа - Лиманська селищна рада Роздільнянського району Одеської області надала до суду заяву про відсутність заперечень проти заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності; - 29.08.2025 року заінтересована особа [PERSON] , надав до суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за його відсутності. Приймаючи викладене, висловлене волевиявлення учасників справи з розгляду справи за їх відсутності, у відповідності до приписів статті 211 ЦПК України, судом було ухвалено здійснити розгляд справи в судовому засіданні 20.10.2025 року за відсутності сторін по справі, на підставі наявних в матеріалах справи документів. Дослідивши та вивчивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає заяву [PERSON] підлягаючою до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Городок, Львівської області, та починаючи з 20.08.1997 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим на її ім`я 23.07.1996 року Малиновським РВ УМВС України в Одеській області та відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру. Вказана квартира [ADDRESS] , у якій зареєстрована заявниця належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №97.08-554 від 11.08.1997 року, укладений на Одеській спеціалізованій біржі нерухомості, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав №413723302 від 17.02.2025 року. Також у відповідності до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4782224 від 20.09.2004 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №151040738 від 26.12.2018 року, витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №54617243 від 26.12.2018 року, судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить частка квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину, видане 26.12.2018 року державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі, зареєстрованої в реєстрі за №6-228. У відповідності до вказаних доказів також вбачається, що інша - частка квартири [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, видане 30.01.1998 року Військовою частиною [NUMBER] . Заявниця [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 05.12.2018 року свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07.12.1985 року на підставі якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Також у відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.11.1969 року, вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.09.2023 року. У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81580257 від 19.06.2025 року, відомості про реєстрацію заведення спадкової справи до майна [PERSON] , померлої [INFO] , відсутні. Судом встановлено, що за наслідком смерті [PERSON] , померлої [INFO] , заявниця [PERSON] , як дочка останньої, звернулась до приватного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Патраманської Л.М. з заявою про прийняття спадщини. Однак, приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Патраманською Л.М. листом №606/02-14 від 19.06.2025 року було відмовлено у прийнятті вказаної заяви з підстав пропуску [PERSON] шестимісячного строку для прийняття спадщини та роз`яснено право на звернення до суду з відповідною заявою. Заявниця вважаючи себе такою що прийняла фактично спадщини, яка залишилась після смерті, стверджуючи, що мешкала з матір`ю - [PERSON] , померлою [INFO] , за однією адресою станом на час її смерті, звернулась до суду з даною заявою для встановлення відповідного факту. Приймаючи вищевикладене, суд зазначає наступне. Внаслідок смерті\~особи відкривається\~спадщина (ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ч.1 ст.1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст.1218 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). У відповідності до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265цього Кодексу. У відповідності з ч. 1\~ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. (ч.1,2 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~\~ кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України,\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У розумінні зазначених приписів суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~з ч.1 ст. 2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, \~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.5 ч.1\~ст.315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст. 315 ЦПК України). Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні\~розглядати заяви\~про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», необґрунтованою є практика місцевих судів щодо визнання поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. З позиції викладеної в постанові Верховного суду України від 19.12.2018 року (справа № 540/147/17) встановлено, що саме по собі визнання юридичного факту в судовому порядку є непотрібним, якщо від цього факту не виникають, не змінюються чи не припиняються інші правовідносини. Враховуючи викладене, суд вважає, що заявник вірно обрав спосіб звернення до суду шляхом подання цієї заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). За змістом\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи вищевикладене, досліджуючи подані до суду докази, судом встановлено, що внаслідок смерті [PERSON] , померлої [INFO] , відкрилась спадщина на належне останній за час життя майно, у тому числі частку квартири [ADDRESS] . Заявник [PERSON] , як дочка [PERSON] , померлої [INFO] , належить до кола спадкоємців першої черги до належного за час життя матері майна, за законом. Іншим спадкоємцем за законом першої черги до майна [PERSON] , померлої [INFO] , є [PERSON] . Доказів на підтвердження інших спадкоємців матеріали справи не містять. У відповідності до наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що спадкова справа до майна [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилась, що свідчить про не реалізацію жодним зі спадкоємців права на подання у встановлений законом строк в шість місяців заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно з довідкою Відділу «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області від 17.06.2025 року за №1173, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , до 20.09.2023 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, згідно з наданим до суду актом, складеним сусідами [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , підписи яких засвідчені начальником дільниці КП «ЖКС «Чорноморський», засвідчено факт того, що у квартирі [ADDRESS] , разом з [PERSON] також проживала її матір [PERSON] по день смерті [INFO] . \~ \~ \~ \~ З поданих до суду доказів, факт спільного проживання заявниці [PERSON] разом з [PERSON] , померлою [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , підтверджується: лікарським свідоцтвом про смерть №47/7 від 14.09.2023 року, яким засвідчено смерть [PERSON] , в якому міститься запис що смерть останньої настала за адресою: [ADDRESS] ; декларацією сімейного лікаря №0001-ТАХЕ-36АО відносно пацієнта [PERSON] , відповідно до пункту 1.11. якого зазначено адресу фактичного проживання [PERSON] , а саме: [ADDRESS] ; випискою з історії хвороби №7429-1118 від 27.06.2023 року відносно пацієнта [PERSON] , де також зазначена домашня адреса [PERSON] : [ADDRESS] ; відповіддю Відділу поліції №4 Одеського управління поліції №1 ГУНП в Одеській області №1220аз-2025 від 23.06.2025 року, відповідно до якої підтверджується факт виїзду працівниками СОГ ГУНП в Одеській області на місце смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Досліджуючи вищевказані докази, суд вважає докази надані заявником належними, допустимими, за наслідком чого у суду відсутні підстави ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених заявником та підтверджених документами. Приймаючи вищевикладене, проаналізувавши дані, що знаходяться в матеріалах справи та дослідивши докази у їх сукупності суд приходить до переконання, що обставини на які покликається заявник у заяві знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а тому є доведеним факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , станом на час відкриття спадщини [INFO] . Також судом встановлено, що заявлений факт необхідний заявникові по справі для оформлення спадкових прав після смерті матері [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] . Судом не встановлено можливе порушення прав та інтересів третіх осіб, за наслідком встановлення заявленого факту. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, суд приходить до висновку обґрунтованість і наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Outcome: approved