Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

Заявниця звернулася до Рокитнянського районного суду Київської області із заявою, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що [PERSON] проживає по [ADDRESS] . 21.08.2024 р. Заявниця звернулась до відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) ГУ ПФУ у Київській області, по питанню призначення пенсії на підконтрольній території України, так як тривалий час проживала в м. Сімферополь, де спеціалістом ПФУ було виявлено невідповідність у документі, який має суттєве значення при призначенні (поновленні) пенсії. Зокрема, Заявниці було повідомлено, що є розбіжності у дівочому прізвищі в трудовій книжці та, що необхідно звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі. Той факт, що справжнє дівоче прізвище Заявниці українською мовою " [PERSON] ", а не як помилково зазначено у трудовій книжці " [PERSON] ", є результатом невірного перекладу, оскільки переважна більшість документів оформлено російською мовою. Та саме при перекладі з російської на українську мову і виникав неодноразово помилковий запис в документах. 06.01.2000 року Заявниця змінила прізвище на російській мові з " [PERSON] " на " [PERSON] " на підставі свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 06.01.2000 р., в якому дошлюбне прізвище зазначене вірно, як - " [PERSON] ". Таким чином враховуючи основні правила відтворення російських прізвищ українською мовою та вивчаючи свої документи, Заявницею було з?ясовано наступне: свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, посвідчення № [NUMBER] про закінчення школи-магазину та здобуття спеціальності молодшого продавця, оформленні вірно, дівоче прізвище Заявниці на російській мові вказано як " [PERSON] ". Виявлено помилку в трудовій книжці, яка оформлена на російській мові на прізвище " [PERSON] ", що є помилковим, внаслідок чого виникли певні неузгодженості між правовстановлюючими документами. Виправити помилку немає можливості, так як установи, що видавала та заповнювала трудову книжку вже не існує. В якості доказів, що вірне дівоче прізвище Заявниці українською мовою " [PERSON] " можуть слугувати наступні документи, які збереглись у Заявниці: свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб та посвідчення № [NUMBER] про закінчення школи-магазину та здобуття спеціальності молодшого продавця. В зв?язку з такою розбіжністю у правовстановлюючому документі (трудовій книжці), Заявниця не має можливості оформити та отримувати повноцінну пенсію за віком. Статтею 293 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Ухвалою суду від 04 серпня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку окремого провадження. У судове засідання заявник не з`явилася, однак подала до суду заяву в якій просить суд розглядати справу у її відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Предсавник заінтересованої особи: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що [PERSON] проживає по [ADDRESS] . Заявниця звернулась до відділу обслуговування громадян № 2 (сервісний центр) ГУ ПФУ у Київській області, по питанню призначення пенсії на підконтрольній території України. Згідно рішення про відмову у призначенні пенсії від 29.08.2024 № 104250020001 [PERSON] було відмовлено, оскільки дошлюбне прізвище заявинці зазначене на титульній сторінці трудової книжки ( [PERSON] ) не відповідає прізвищу згідно повторно виданого свідоцтва про шлюб від 06.01.2000 - [NUMBER] ( [PERSON] ). Згідн свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.10.1963 року [PERSON] народилась [INFO] . Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 06.01.2000 року, заявниця змінила прізвище на російській мові з " [PERSON] " на " [PERSON] ". Згідно посвідчення № 30 про закінчення школи-магазину та здобуття спеціальності молодшого продавця пізвище заявниці вписано " [PERSON] ". Отже, дівоче прізвище Заявниці українською мовою " [PERSON] ", а не як помилково зазначено у трудовій книжці " [PERSON] ", є результатом невірного перекладу, оскільки переважна більшість документів оформлено російською мовою. Та саме при перекладі з російської на українську мову і виникав неодноразово помилковий запис в документах. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства ( ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» убачається, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до чинного законодавства України, встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі ( трудовій книжці ) не збігаються з прізвищем, ім`ям, по-батькові цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, здійснюються у судовому порядку. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Відповідно до п.п. 2.11-2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затверджено наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р., за № 110, відомості про працівника записуються на першій сторінці ( титульному аркуші ) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові ( повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами ) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку ( титульний аркуш ) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства ( або печатка відділу кадрів ), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Отже, з наявних матеріалів справи вбачається, що дійсно при заповненні трудової книжки на ім`я заявниці, прізвище останньої була дійсно вказане не вірно, а саме " [PERSON] ", замість правильного " [PERSON] ". Тому, досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, суд достовірно встановив факт належності трудової книжки саме заявниці [PERSON] . Встановлення факту належності трудової книжки необхідно для призначення та отримання пенсії у встановленому законом порядку. Основним документом, що підтверджує трудовий стаж для призначення пенсії за віком являється трудова книжка. Без встановлення факту належності трудової книжки заявнику, вона позбавлена соціальної гарантії наданої державою, а саме на призначення та отримання пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. З наведених вище обставин, враховуючи, що заявник позбавлений можливості в інший спосіб захистити своє право, тому необхідно дійти висновку про наявність підстав для захисту його прав у судовому порядку. Отже, з урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що знайшло своє підтвердження того факту, що саме [PERSON] , [INFO] , належить трудова книжка, б/н видана Плодово-овочевим Совхозом "Пригородний" Сімферопольського району. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка дали підстави для висновку, що вимоги заявниці знайшли своє підтвердження в тому, що при заповненні трудової книжки було допущено помилку у даті народженні останньої, а також при її заповненні відсутня печатка підприємства, яка не була поставлена відповідальною особою та число і місяць її заповнення, тому, з метою захисту її особистих прав, суд встановив факт належності трудової книжки, що в свою чергу надасть можливість заявниці реалізувати своє право на соціальну захищеність зі сторони держави Україна у вигляді призначення пенсії при виповненні відповідного віку. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року ). Враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved