Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом до [PERSON] , треті особи: Служба у\~справах дітей\~адміністрації Амур-Нижньодніпровського\~району Дніпровської\~міської ради, Орган опіки та піклування управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, в якому просила суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що відповідач є рідною матір`ю дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батько дівчат [PERSON] помер [INFO] . Розпорядженнями голови адміністрації індустріального району Дніпровської міської ради від 16.03.2021 №54-р та № 55-р, позивач призначена опікуном [PERSON] та [PERSON] . Відповідач 07.12.2023 звільнилась з «Надержинщинської виправної колонії (№65)» після відбуття покарання на підставі вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2020 за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України. Відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами доньок, станом їхнього здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не цікавиться їх навчанням, підготовкою до самостійного життя. Відповідач не забезпечує дітям необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання дівчатами освіти. Такі умови, на думку позивача, шкодять інтересам дітей. Отже, відповідач не виконує покладених на неї законом батьківських обов`язків відносно своїх дітей взагалі, а також не надає жодної матеріальної підтримки. Діти знаходяться на повному утриманні позивача. Відповідач є неодноразово судимою, ніде не працює та веде асоціальний спосіб життя. З метою позбавлення відповідача батьківських прав, позивач зверталась до органу опіки та піклування, однак їй було рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою судді від 08 травня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 25 лютого 2025 року залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог, Орган опіки та піклування управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради та зобов`язано Орган опіки та піклування управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно її неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 23 липня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, однак представник позивача адвокат Сидоренко О. А. подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача, в якій також зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд їх задовольнити та не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання жодного разу не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, а саме шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку на адресу її зареєстрованого місця проживання, однак до суду повернулись конверти з відмітками «За закінченням терміну зберігання» та «Адресат відсутній за вказаною адресою», а також шляхом публікації оголошень на офіційному веб-порталі судової влади України. Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала, тому суд за відсутності заперечень сторони позивача, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи управління - Органу опіки та піклування управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, в судове засідання не з`явилась, однак надала суду клопотання про долучення доказів, а саме висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, в якому також зазначила клопотання про розгляд справи за відсутністю представника органу опіки та піклування та врахування інтересів дітей при прийнятті рішення в межах чинного законодавства України. Третя особа - Служба у\~справах дітей\~адміністрації Амур-Нижньодніпровського\~району Дніпровської\~міської ради, в судове засідання явку свого представника не забезпечили, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про що є підтвердження в матеріалах справи. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів, дійшов наступного висновку. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач [PERSON] є матір`ю двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , відповідно. Батьком дітей зазначено [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] , про що Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено відповідний актовий запис № 1301. Згідно розпоряджень голови адміністрації індустріального району Дніпровської міської ради від 16 березня 2021 року № 54-р та № 55-р, позивача [PERSON] призначено опікуном над дітьми [PERSON] та [PERSON] та визначено місце проживання дітей разом з опікуном. Відповідач [PERSON] , будучи раніше неодноразово судимою, відбувала покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби на підставі вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.06.2020 за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі з 18.11.2020 по 07.12.2023, звільнена з державної установи «Надержинщинська виправна колонія (№65)» умовно-достроково на невідбуту частину строку покарання у виді 19 днів на підставі ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 29.11.2023, що підтверджується довідкою про звільнення серії ПОЛ №04384 від 07.12.2023. Згідно висновку Органу опіки\~та піклування\~управління-служби\~у справах\~дітей Лівобережної\~адміністрації Дніпровської\~міської ради\~від 17.10.2025\~№6-11-233,\~орган опіки\~та піклування\~вважає доцільним\~позбавлення батьківських\~прав [PERSON] \~відносно дітей\~ [PERSON] \~та [PERSON] . Так, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У статті 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду з позовом, позивач [PERSON] , будучи опікуном неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , посилалась на те, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, не бере участі в їх утриманні, не цікавився їх вихованням, розвитком, навчанням, взагалі не спілкується з ними, врешті повністю самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, а також є особою неодноразово судимою та такою, що веде асоціальний спосіб життя. Суд зазначає,\~що,\~відповідно до\~ст.\~150\~СК України,\~батьки\~зобов`язані\~виховувати дитину\~в дусі\~поваги до\~прав та\~свобод інших\~людей,\~любові до\~своєї сім`ї\~та родини,\~свого народу,\~своєї Батьківщини;\~батьки зобов`язані\~піклуватися про\~здоров`я\~дитини,\~її фізичний,\~духовний та\~моральний розвиток;\~батьки зобов`язані\~забезпечити здобуття\~дитиною повної\~загальної середньої\~освіти,\~готувати її\~до самостійного\~життя;\~батьки зобов`язані\~поважати дитину;\~передача дитини\~на виховання\~іншим особам\~не звільняє\~батьків від\~обов`язку\~батьківського піклування\~щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей. Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Відповідно до ч. 1\~ст. 164 СК України\~підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 Сімейного кодексу України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якими регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка застосовується судами України на підставі частини 4 статті 10 ЦПК та Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (пункт 135 рішення ЄСПЛ від 06.07.2010 у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland»; пункт 77 рішення ЄСПЛ від 11.10.2017 «M.S. v. Ukraine»). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 у справі «Mamchur v. Ukraine»). Отже, сукупний аналіз зазначених норм та усі встановлені судом обставини справи дають ґрунтовні підстави для висновку, що відповідач [PERSON] проживає окремо від дітей тривалий час, не виконує своїх батьківських обов`язків з їх виховання, не спілкується з доньками, не надає матеріального забезпечення дітям, не зверталась до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей, тобто фактично мати самоусунулась (ухилилась) від виховання доньок [PERSON] та [PERSON] , не піклувалась про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Крім того, суд враховує і той факт, що навіть під час розгляду даної справи щодо позбавлення батьківських прав, відповідачем не було виявлено інтересу до розгляду справи, відповідач жодного разу не з`явилась в суде засідання, не надала суду своїх заперечень та не висловила бажання в подальшому приймати участь у вихованні та житті власних дітей. Вказані обставини дійсно свідчать про те, що відповідач [PERSON] навмисно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньок з огляду на те, що вона не піклується про фізичний стан, здоров`я та духовний розвиток дітей, не цікавиться їхнім життям та успіхами у навчальних закладах. Судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати доньок та матеріально їх забезпечувати. Надані позивачем суду докази та встановлені судом обставини загалом свідчать про фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей та нехтування моральними та духовними засадами суспільства. Викладені обставини, у своїй сукупності підтверджують наявність вини в діях відповідача щодо самоусунення від виховання дитини і повністю виключають можливість зміни поведінки матері [PERSON] на краще. Враховуючи викладене, з урахуванням вимог чинного національного та європейського законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідач по справі внаслідок винної поведінки та свідомого нехтування покладених на неї, як матері, обов`язків, ухилялась і продовжує ухилятися від їх виконання, у зв`язку з чим, суд вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені по сплаті судового збору.

Outcome: approved