Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Зміст позовних вимог ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у серпні 2025 року звернулося до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 22.04.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] був укладений договір №1571698 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 9000,00 грн на строк 361 день (до 18.04.2025) з умовою сплати процентів за зниженою процентною ставкою у розмірі 1,275% на день, стандартною процентною ставкою у розмірі 1,5 % на день, та періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 19 днів. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит у розмірі 9000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . 24.12.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» було укладеного договір факторингу № 24122024, відповідно до якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» передало (відступило) ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги, зокрема до [PERSON] . Позивачем було нараховано відповідачу проценти за 115 календарних днів в розмірі 15525,00 грн. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за кредитним договором перед позивачем не сплачена і становить 55034,99 грн, яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8999,99 грн; нарахованих процентів у розмірі 30510,00 грн, а також нарахованих позивачем процентів за 115 календарних днів у розмірі 15525,00 грн. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд стягнути на користь позивача із [PERSON] суму заборгованості в розмірі 55034,99 грн, сплачений судовий збір в сумі 2442,40 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн, та нараховані інфляційні втрати і 3 % річних. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 29.08.2025 відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін та призначено судовий розгляд на 24.09.2025 Представник позивача у судове засідання не з`явився, але у позовній заяві зазначив, що просить провести розгляд справи без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. У зв`язку з першою неявкою відповідача протокольною ухвалою розгляд справи відкладено на 21.10.2025. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання останній відсутній, інформації щодо своєї адреси суду не надав, а тому відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України вважається, що судова повістка вручена йому належним чином (а.с. 107). Про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Згідно вимог частини 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, суд визнав за можливе провести розгляд справи без участі сторін та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням частини 2 статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов підлягає частковому задоволенню. Фактичні обставини, установлені судом та мотиви суду Судом установлено, що 22.04.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] був укладений договір №1571698 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 9000,00 грн на строк 361 день з умовою сплати процентів за зниженою процентною ставкою у розмірі 1,275% на день, стандартною процентною ставкою у розмірі 1,50 % на день, та періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 19 днів. Також сторони також погодили графік платежів, що відображено у таблиці загальної вартості кредиту, який є додатком № 1 до договору (а.с. 90-94). Зазначений договір був укладений між сторонами у формі електронного документа з відповідним електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (частина 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Із врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу статті 12 цього Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Отже, зі змісту кредитного договору вбачається, що у ньому визначені основні істотні умови, характерні для такого виду договору, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Наданий позивачем до кредитного договору паспорт споживчого кредиту суд не приймає як складову частину вказаного кредитного договору, зважаючи на те, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Такі висновки суду щодо застосування норм права відповідають висновкам Верховного Суду викладеним у постанові у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 року у справі № 393/126/20. Відтак, зміст укладеного сторонами договору та умови кредитування відображені в договорі про надання споживчого кредиту № 1571698 від 22.04.2024, який підписав [PERSON] . Факт отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів від ТОВ «Слон Кредит» підтверджується повідомленням ТОВ «ПЕЙТЕК», з яким кредитодавець уклав договір № 06062022-1 від 06.06.2022 про надання послуг з переказу платежів, відповідно до якого ТОВ «Слон Кредит» здійснило переказ грошових коштів в сумі 9000 грн. на платіжну картку позичальника [PERSON] (а.с. 84). Отже ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання за договором виконало та надало відповідачу кредит у розмірі 9000,00 грн. 24.12.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено договір факторингу № 24122024, відповідно до якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників від 24.12.2024, зокрема до [PERSON] за кредитним договором № 1571698 в якому 8999,99 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 30510 грн - сума заборгованості за відсотками; 4500 сума заборгованості за пенею (а.с. 82). Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» повідомило [PERSON] шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну адресу останнього, зазначену відповідачем при укладенні кредитного договору (а.с. 75-75зв.). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, враховуючи досліджені судом докази, а також установлені обставини та положення зазначених вище норм права, суд вважає доведеним, що ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору, що був укладений 22.04.2024 між [PERSON] та первісним кредитором ТОВ «СЛОН КРЕДИТ». Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі статтею 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за договором №1571698 про надання споживчого кредиту від 22.04.2024 року за 115 календарних днів (25.12.2024 року 18.04.2025 року) на суму основного боргу [PERSON] за укладеним договором, що становить 9000 грн., ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було нараховано за процентною ставкою 1,5% відсотки за користування грошовими коштами в сумі 15525,00 грн. (а.с. 78-79). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, провадження № 12-142гс19, від 03 листопада 2020 року у справі № 921/315/18. Виникнення права вимоги до [PERSON] у ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» вказаної заборгованості, в тому числі і заборгованості за нарахованими ним же процентами за період з 25.12.2024 року по 18.04.2025 року в розмірі 15525,00 грн, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» обґрунтовувало умовами договору факторингу № 24122024 від 24.12.2024 року, укладеного з ТОВ «Слон кредит». Умовами укладеного між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» і ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» договору факторингу № 24122024 від 24.12.2024 року не визначено передання майбутньої грошової вимоги за договором № 1571698 про надання споживчого кредиту від 22.04.2024 року, укладеним між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] . Також договором факторингу не передбачено права фактора нараховувати боржникам проценти за користування кредитом на підставі кредитного договору. З огляду на вказане, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» в частині стягнення заборгованості за нараховані ними відсотки за період з 25.12.2024 року по 18.04.2025 року в розмірі 15525,00 грн. Також, суд приходить до висновку і про відмову в задоволенні вимоги позивача в частині стягнення інфляційних збитків і 3% річних починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили, оскільки заявляючи вказану вимогу, позивач зазначає суду формули розрахунку вказаних збитків, проте не надає самого розрахунку сум які підлягають на його думку стягненню з відповідача. Також, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача, що суд не вправі здійснювати самостійно розрахування сум заборгованості відповідача, тим більше робити це за період який ще не настав (на майбутнє). Таким чином, дослідивши надані суду докази, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягають частковому задовленню, а саме в частині стягнення заборгованості з [PERSON] на користь позивача заборгованості за укладеним кредитним договором в сумі 39509,99 грн., з яких: 8999,99 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 30510,00 грн. - заборгованість за відсотками, яка виникла на час переходу прав вимоги від ТОВ «Слон кредит» до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал». Судові витрати Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково на 71,79 %, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 1739,04 грн (2422,40*71,79%). Що стосується вимоги про стягнення 10000,00 грн витрат на правничу допомогу, то суд дійшов наступного висновку. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, суд враховує таке. Представник позивача [PERSON] у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правничої допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024; акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 9561, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; заявка №7593 на виконання доручення до договору №10/12-2024 від 10.12.2024; рахунок на оплату №9561-12/08-2025 від 12.08.2025; заявка № 9561 на виконання доручення до договору № 10/12-2024 від 10.12.2024 (а.с. 50-51, 76, 81, 86-87). Указані докази підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 10000,00 грн. Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п.95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Дослідивши надані представником позивача докази понесених витрат на професійну правничу допомогу суд вважає, що заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу є завищеним зважаючи на таке. На підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом було проведено: зустріч адвоката та клієнта, надання адвокатом усної первинної консультації та роз`яснень з правових питань у рамках цивільного судочинства; дослідження наданих клієнтом документів та аналіз фактичних обставин справи; аналіз чинного законодавства, судової практики Верховного Суду, практики судів апеляційної інстанції у рамках цивільного судочинства; підготовка декількох позицій на підставі вивченого питання для ефективного захисту права та інтересів клієнта, узгодження обраної позиції з клієнтом; письмова юридична консультація, складання письмового консультаційного висновку з посиланням на вимоги чинного законодавства з урахуванням сталої судової практики та обраної клієнтом позиції захисту прав та інтересів; проведення адвокатом заходів спрямованих на самостійне отримання необхідних письмових доказів у цивільному процесі, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Складення, оформлення та направлення адвокатських запитів; складання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1571698 від 22.04.2024 укладеним між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] до суду: Тростянецький районний суду Сумської області; складання та оформлення інших документів (крім процесуальних) додатків до позовної заяви необхідних для повного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наданих до суду доказів; складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду цивільної справи в суді першої інстанції; представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства за позовною заявою клієнта про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1571698 від 22.04.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] в тому числі участь у судових засіданнях (а.с. 81). Суд вважає, що вартість правничих послуг є завищеною, оскільки дана справа незначної складності, наявна стала судова практика щодо вирішення спорів пов`язаних зі стягненням кредитної заборгованості, тому її складання не вимагає значного часу. Зважаючи на обсяг наданих правничих послуг та виконаних робіт, враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності правничих послуг, а також розумності їхнього розміру, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до суми 4000 грн. Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу, на переконання суду є справедливим та обґрунтованим, співмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також не суперечитиме принципу розумності судових витрат.

Outcome: partial