Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

ТзОВ Фінансова компанія «Профіт-Капітал» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги аргументує тим, що 3 квітня 2018 рокуміж ПАТ «Ідея Банк`та відповідачем було укладено кредитний договір №Z06.00209.003825562, відповідно до якого банк надав особі фінансовий кредит в сумі 44500грніз зобов`язанням повернути його разом із відсотками за користування строком до 03.04.2023р.; ПАТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором; [PERSON] не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованостіз кредитним договором; надалі між банківською установою та ТОВ «Оптіма Факторинг» 19.12.2023р.було укладено Договір факторингу №19/12/2023, на підставі якого останній набув право вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором; на підставі Договору факторингу №22/12-2023, укладеного 22.12.2023р. між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», останній набув право вимоги до відповідача вказаної заборгованості. Враховуючи вказані порушення зобов`язання за кредитним договором [PERSON] має заборгованість в сумі 107663,33грн; відтак просять стягнути вказану суму в користь товариства та понесені судові витрати, втому числі на правову допомогу. Відзиву на позов від відповідача до суду не поступало; позивачем подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача і в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами і ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, і, в даному конкретному випадку за наявних у справі доказів за одночасного існування передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України умов ухвалює заочне рішення. У зв`язку з наведеним і, вивчивши матеріали справи, суд уважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав: Судом установлено, що 3 квітня 2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №Z06.00209.003825562, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі44500грн строком до 03.04.2023р., а він у свою чергу зобов`язувався повернути кошти із відсотками за користування. На підставіДоговоруфакторингу №19/12-2023 від 19 грудня 2023 рокуПАТ «Ідея Банк» передало право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Оптіма Факторинг». Згідно Договору факторингу №22/12-2023 від 22 грудня 2023 року ТОВ «Оптіма Факторинг» передало право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал». Відтак згідно реєстру боржників №1 від 22.12.2023р. вбачається, що [PERSON] заборгував позивачу107663,33грн, з яких 36233,73грн - сума заборгованості за основним боргом, 27118,8грнсума заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками,44310,8грн - сума заборгованості за комісіями. У відповідності до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом відповідач [PERSON] порушив умови договору, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов кредитного договору суду не представлено. Щодо стягнення з відповідача в користь позивача 44310,8грн комісії за надання кредиту (заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту), яка встановлена Договором, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом\~витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч. 2\~ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно дост. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»цейЗаконзастосовуєтьсядо відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України«Про споживче кредитування». Згідно з ч. ч. 1, 2, 5, 7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим\~Законом, є нікчемними. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту\~це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у\~постанові Верховного Суду у\~складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 9 грудня 2019 року в справі №524/5152/15. Умови договору про сплату позичальником на користь товариства винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі №677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі №751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі №209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі №640/14229/15 та від 20 липня 2022 року в справі №343/557/15-ц. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що положення Кредитного договору №№Z06.00209.003825562 від 03.04.2018р. щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 44310,8грн суперечать положенням\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення такої з відповідача. За таких обставин суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та слід стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 36233,73грнта заборгованість за простроченими відсотками 27118,80 грн, що разом становить 63352,53грн, що передбачено у поданих ним розрахунках виходячи із законодавчих норм, у стягненні комісії в сумі 44310,8грнслід відмовити. Із приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат, які складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (витрат на професійну правничу допомогу), суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1, 2\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року в справі №199/3939/18-ц (провадження №61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат суду надано: копію договору про надання правничої допомоги №02-24 від 01.07.2024р.; Додаткову угоду №1/1 від 01.07.2024р. до Договору про надання правничої допомоги; акт прийому-передачі наданої правничої допомоги від 14.05.2025р. на суму 7000грн; свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю. Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 в справі №910/12876/19). Ураховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4119грн (63352,53х7000:107663,33=4119). ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» при подачі позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 3028грн., що підтверджується наданою позивачем копією платіжної інструкції №13749 від 16 травня 2025 року. Тому, оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд відповідно до вимогст. 141 ЦПК Українивважає за необхідне пропорційно присудити стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, - відповідно до задоволених позовних вимог у розмірі 1781,77грн(63352,53х3028:107663,33=1781,77).

Outcome: partial