Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на частку спільного подружнього майна, усунення перешкод у користуванні житлом. \~ \~ \~ \~Посилався на те, що між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , 31.08.2012 року було укладено шлюб виконавчим комітетом Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, про що 31.08.2012 року складено відповідний актовий запис №38. Від спільного шлюбу народився син: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03.03.2025 р. у справі N?727/13803/24 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задоволено. Розірвано шлюб, який зареєстрований 31.08.2012\~року виконавчим комітетом Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, про що 31.08.2012 року складено відповідний актовий запис №38, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище « [PERSON] ». Під час розгляду справи про розірвання шлюбу питання щодо поділу спільного майна подружжя не вирішувалося. З моменту розірвання шлюбу син проживає відповідачкою в [ADDRESS] . Так, під час зареєстрованого шлюбу сторонами як подружжям на спільні кошти, на підставі нотаріально завіреного договору купівлі-продажу від 10.12.2021 року за реєстровим номером №1630 було придбано 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., яка за усною попередньою домовленістю на дату придбання 10.12.2021 року була зареєстрована за відповідачкою на праві власності. Метою придбання зазначеного майна було спільне проживання, користування, експлуатація останнього нашою сім?єю. Зауважує, що відповідачка не дає йому права користуватися квартирою, як спільним подружнім майном, а саме проживати в даній квартирі та приймати участь у вихованні дитини. В досудовому порядку вирішити питання користування та згоди щодо поділу спільного майна між мною та відповідачем не досягнуто, з огляду на це є необхідність поділити спільне майно в судовому порядку. Вважає, що набуте сторонами під час шлюбу майно, а саме квартира [ADDRESS] є об?єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу шляхом визнання за кожним із подружжя права спільної часткової власності на частину цього майна. Згідно довідки-характеристики об`єкта нерухомого майна, яка видана КП БТІ Чернівецької міської ради за вих..№2672 від 02.12.2024 року, вартість квартири на даний час складає 793001,00 грн. Просить суд позов [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] до [PERSON] , [INFO] , РНОКПП - [NUMBER] про поділ майна подружжя - задовольнити. Поділити спільне подружнє майно, визнавши за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право особистої приватної власності на частку 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., іншу частку вказаної квартири залишити у власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Припинити право спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м.. Зобов`язати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , не чинити перешкод у користуванні своєю приватною власністю на частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., шляхом вселення та вільного допуску до житлового приміщення. Стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі, з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву і призначено судове засідання по справі. Позивачем 18.03.2025 року до суду представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог у цивільній справі №727/2203/25, зокрема в якій вказано, про припинення права спільної сумісної власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на частки квартири [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , грошову компенсацію ринкової вартості частки квартири [ADDRESS] в сумі 396500,50 (триста дев`яносто шість тисяч п`ятсот гривень 50 копійок). Кошти в сумі 396500,50 (триста дев`яносто шість тисяч п`ятсот гривень 50 копійок), що внесені на депозитний рахунок ТУ ДСАУкраїни в Чернівецькій області, передати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Визнати право особистої власності за позивачем на частку квартири [ADDRESS] , яка належала на праві спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . 02.04.2025 року надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно заявлено відзиву на позовну заяву, відповідачка вважає, що вимога позивача про усунення перешкод у користуванні житлом є необґрунтованою та безпідставною, оскільки на даний час позивач проживає у спірній квартирі одноосібно, тоді як відповідачка не має можливості користуватися житлом через його дії, що обмежують її доступ та вчинення домашнього насильства. Щодо поділу спільного сумісного майна відповідачка має на меті визнати право на частку квартири [ADDRESS] , та зобов`язати виплатити їй грошову компенсацію у розмірі 1\~749 650,00 грн. (один мільйон сімсот сорок дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят гривень). Дана грошова компенсація розрахована на основі Звіту №188/25 від 31.01.2025 року, за яким загальна реальна вартість квартири становить 3\~499\~300,00 грн (три мільйони чотириста дев`яносто дев`ять тисяч триста гривень). Вважає, що позивачем була прихована реальна вартість квартири. 09.04.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, яка мотивована тим, що твердження представника відповідача не ґрунтуються на дійсних обставинах справи, заперечення є безпідставними, а тому позов підлягає задоволення з урахуванням збільшених позовних вимог. 02.04.2025 року до суду надійшла зустрічна позовна заява, у якій представник відповідача просила визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] , [INFO] , РНКОПП [NUMBER] , право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНКОПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНКОПП- [NUMBER] грошову компенсацію вартості 1/2 частки двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м. у розмірі 1749650,00 (один мільйон сімсот сорок дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят гривень 00 копійок) гривень. Звільнити [PERSON] , [INFO] , РНКОПП - [NUMBER] від сплати судового збору за подання зустрічної позовної заяви. 24.04.2025 року надійшов відзив у якому від представника відповідача, порівнюючи заявлені збільшені позовні вимоги з первісною позовною заявою, вважаючи такі заявлені вимоги не збільшенням позовних вимог, а фактично зміною предмету позову. Також заперечили стосовно зазначеної суми стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації ринкової вартості частки квартири [ADDRESS] - 396500,50 (триста дев`яносто шість тисяч п`ятсот гривень 50 копійок). Оскільки, в матеріалах справи міститься звіт про оцінку №188/25 від 31.01.2025 року, за яким загальна реальна вартість квартири становить 3 499 300,00 (три мільйона чотириста дев`яносто дев`ять тисяч триста гривень 00 копійок) гривень. Відповідно, частки квартири [ADDRESS] - 1749650,00 (один мільйон сімсот сорок дев`ять тисяч шістсот п`ятдесят гривень 00 копійок) гривень за припинення [PERSON] права на частку у спільному майні. Ухвалою суду від 01.05.2025 року було прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву \~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~поділ спільного\~майна подружжя\~та стягнення\~грошової компенсації з первісним позовом [PERSON] , представник позивача [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на частку спільного подружнього майна, усунення перешкод у користуванні житлом. 27.05.2025 року від представника позивача за первісним позовом надійшла відповідь на відзив, в якому просили безпідставними заперечення відповідача на заяву про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом. Відзив обґрунтовано тим, що у заяві про збільшення позовних вимог, позивачем було збільшено тільки предмет позову, адже предмет позову залишився той же, а саме припинення права спільної сумісної власності подружжя на зазначену квартиру. Крім того, в обґрунтування відповідачем вартості спірної квартири на підставі звіту ТОВ «Всеукраїнський експертно-правовий союз» код ЄДРПОУ 39407640 (надалі - ТОВ) №188/25 від 31.01.2025 є необґрунтованим, оскільки переліку видів економічної діяльності відсутня реєстрація оціночної діяльності. Згідно відомостей ФДМ України в реєстрі оцінювачів ТОВ «Всеукраїнський експертно-правовий союз» як суб`єкт оціночної діяльності не зареєстрований. З огляду на викладені обставини звіт від 31.01.2025 про оцінку спірної квартири за №188/25, який виконаний ТОВ «Всеукраїнський експертно-правовий союз» код ЄДРПОУ-39407640 без дослідження безпосередньо житлового приміщення, не може бути визнаний належним і допустимим доказом у даному цивільному провадженні. Натомість, позивачем наданий документ про оцінку спірної квартири, який виконаний комунальним підприємством БТІ Чернівецької міської ради за вих.№2672 від 02.12.2024, який за своєю зареєстрованою у встановленому законодавством порядку уповноважений проводити оцінку нерухомого майна. 30.05.2025 року представником відповідача було подано заперечення на відзив, у якому відповідь на відзив представника позивача від 27.05.2025 року залишити без розгляду та повернути представнику, у зв`язку із пропущенням строку подання відповіді на відзив. В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні відповідач та її представник просили у задоволенні позовних вимог за первісним позовом відмовити, просили визнати позовні вимоги, з причин викладених у зустрічній позовній заяві. Суд, вислухавши представника позивача та позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підлягають повному задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи суспільних інтересах. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено устатті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України). Частинами 1,2 ст.70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24постанови Пленуму\~ВСУ від\~21.12.2007\~№11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб 31.08.2012 р. з [PERSON] , [INFO] , про що 31.08.2012 року складено відповідний актовий запис №38, виконавчим комітетом Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області (а.с.19). Від спільного шлюбу народилась дитина: [PERSON] , [INFO] (а.с.20). Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 03.03.2025 року. у справі N?727/13803/24 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задоволено. Розірвано шлюб, який зареєстрований 31.08.2012\~року виконавчим комітетом Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, про що 31.08.2012 року складено відповідний актовий запис №38, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище « [PERSON] ». Під час розгляду справи про розірвання шлюбу питання щодо поділу спільного майна подружжя не вирішувалося. Так, під час зареєстрованого шлюбу сторонами як подружжям за спільні кошти, на підставі нотаріально завіреного договору купівлі-продажу від 10.12.2021 року за реєстровим номером №1630 було придбано 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., яка на дату придбання 10.12.2021 року була зареєстрована за відповідачкою на праві власності (а.с.30-31). Метою придбання зазначеного майна було спільне проживання, користування, експлуатація останнього нашою сім?єю. Згоди щодо поділу спільного майна між мною та відповідачем не досягнуто, з огляду на це є необхідність поділити спільне майно в судовому порядку. Вважає, що набуте сторонами під час шлюбу майно, а саме 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м. і підлягає поділу шляхом визнання за кожним із подружжя права спільної часткової власності на частину цього майна. Відповідно до довідки-характеристики об`єкта нерухомого майна, яка видана КП БТІ Чернівецької міської ради за вих..№2672 від 02.12.2024 року, вартість квартири на даний час складає 793001,00 грн. (а.с. 38). Згідно із звітом №188/25 від 31.01.2025 року, за яким загальна реальна вартість квартири становить 3 499 300,00 (три мільйона чотириста дев`яносто дев`ять тисяч триста гривень 00 копійок) гривень (а.с.127-167). Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що спірні правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Під майновим правом слід розуміти «право очікування», що є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме і рухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Тобто, майнове право - це обмежене речове право, за яким його власник наділений певними, але не всіма, правами щодо майна. Майном, як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, провадження № 61-2446 св 18, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, провадження № 61-8518 св 18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, провадження № 14-325цс18. Згідно ч. 1 ст.69 Сімейного кодексу України, подружжя має право на поділ майна, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Отже, Сімейним кодексом України встановлено, що майно набуте в період шлюбу належить чоловіку та дружині в рівних долях. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, володіють та користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсними та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Отже, судом встановлено, що спірне майно придбано сторонами за час шлюбу та проживання однією сім`єю. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до положень частини першої статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. За змістом статей 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Отже, судом встановлено, 2-х кімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., яка на дату придбання 10.12.2021 року була зареєстрована за відповідачкою на праві власності - є об`єктом спільної сумісної власності сторін та їх частки у вказаних об`єктах визнаються рівними - по 1/2 частини. Щодо вимог про стягнення компенсації вартості 1/2 , 2-х кімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., суд зазначає наступне. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до довідки-характеристики об`єкта нерухомого майна, яка видана КП БТІ Чернівецької міської ради за вих..№2672 від 02.12.2024 року, вартість квартири на даний час складає 793001,00 грн. Згідно із звітом №188/25 ТОВ «Всеукраїнський експертно-правовий союз» від 31.01.2025 року, за яким загальна реальна вартість квартири становить 3 499 300,00 (три мільйона чотириста дев`яносто дев`ять тисяч триста гривень 00 копійок) гривень. За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - постанова), спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. № 11). Загальними засадами цивільного законодавства є, в тому числі, справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України). У випадку поділу між подружжям неподільної речі виплата одному з подружжя компенсації його частки у майні здійснюється за дійсною (ринковою) вартістю цього майна на час розгляду справи, а у разі неможливості її встановлення визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно, оскільки присудження одному з подружжя компенсації його частки у майні за ціною, нижчою ніж ринкова вартість цього майна, є порушенням права одного з подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, провадження № 61-9018сво18). Отже, на підставі належно оцінених доказів, поданих сторонами, суд приходить до висновку про те, що спірне майно, а саме квартира [ADDRESS] ,\~загальною площею\~66,2\~кв.м.,\~житловою площею\~33,4\~кв.м., була спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку із чим на користь відповідача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного майна у сумі, яка згідно звітом №188/25\~від 31.01.2025\~року,\~за яким\~загальна реальна\~вартість квартири\~становить 3\~499\~300,00\~(три\~мільйона чотириста\~дев`яносто\~дев`ять\~тисяч триста\~гривень 00\~копійок)\~гривень (3\~499 300/2=1\~749 650). Також, беручи до уваги, квартира [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягають поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, та, з урахуванням того, що квартира перебуває у фактичному користуванні [PERSON] , поділ майна слід здійснити шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації у розмірі 1/2 частки вартості квартири, вартість якої відповідно до звіту №188/25 ТОВ «Всеукраїнський експертно-правовий союз» від 31.01.2025 року, за яким загальна реальна вартість квартири становить 3 499 300,00 (три мільйона чотириста дев`яносто дев`ять тисяч триста гривень 00 копійок) гривень. Тобто, [PERSON] підлягає грошова компенсація у розмірі 1/2 частки вартості вказаної квартири, в розмірі 1\~749\~650,\~00\~грн.\~на користь\~ [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на 2-кімнатну квартира [ADDRESS] , загальною площею 66,2 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладають у разі задоволення позову \~на відповідача.

Outcome: partial