Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. Позов обгрунтовує тим, що 31.12.2022 між ним та [PERSON] було укладено договір позики, оформлений розпискою, умови якого були погоджені та підписані сторонами. Відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 2\~651 967 грн, яка станом на час укладення угоди була еквівалентна 65 480 доларів США (1 долар США=40,5 гривень) і зобов`язався повернути позику до 01.09.2023. За умовами договору, по закінченню строку користування грошовими коштами позичальник повертає позикодавцю грошові кошти в сумі 2\~651\~967 грн та 1% від суми позики за користування грошовими коштами щомісячно за весь час користування коштами. Проте, у визначений строк відповідач свого зобов`язання за договором позики не виконав, борг не повернув станом на час подання позову. Тому позивач просить задовольнити його вимоги повністю і стягнути із відповідача борг за розпискою в загальному розмірі 3\~770 655,45 грн, що складається з: 2\~651 967 грн основна сума боргу, 689 511,42 грн - сума заборгованості за відсотками, 429 177,03 грн інфляційні втрати, та судовий збір в розмірі 15\~140,00 грн. Ухвалою від 15.04.2025 позовну заяву прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 31.07.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судове не з`явилися, 28.10.2025 через систему «Електронний суд представник подала заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, про що свідчить поштовий конверт, який повернувся на адресу суду із позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою", причину неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Судові повідомлення про розгляд справи, призначеної на 29.10.2025, відповідачу не направлялись у зв`язку із відсутністю фінансування витрат на здійснення відправлень поштової кореспонденції, про що у матеріалах справи наявний акт. При цьому, відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик на веб-сайті "Судова влада". Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 31.12.2022 відповідач [PERSON] склав розписку про отримання в позику у [PERSON] грошових коштів в сумі 2\~651 967 грн і зобов`язався повернути позику до 01.09.2023. Згідно п.3 розписки по закінченню строку користування грошовими коштами позичальник повертає позикодавцю грошові кошти в сумі 2\~561\~967 грн та 1% за користування грошовими коштами щомісячно за весь час користування коштами (а.с.83). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, між сторонами була дотримана форма договору позики, яка представлена борговою розпискою від 31.12.2022, яка видана [PERSON] та якою посвідчено факт передання позивачем відповідачеві 31.12.2022 у борг 2\~651 967 гривень на строк до 01.09.2023. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно положень ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. У позивача [PERSON] на теперішній час знаходиться оригінал виданої [PERSON] боргової розписки від 31.12.2022, що свідчить про те, що останній не виконав свої зобов`язання та не повернув позичальнику свій борг. Доказів, які б підтверджували факт повернення боргу [PERSON] відповідачем суду не подано. За таких обставин, вимоги позивача в частині повернення суми позики у розмірі 2\~651 967 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування позикою суд зазначає наступне. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування позикою суд зазначає наступне. Відповідно до приписів частини 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається із змісту позовної заяви позивач просить стягнути відсотки за користування наданими ним у борг грошовими коштами за весь час користування відповідачем такими коштами, за період з 31.12.2022 по 01.03.2025 рік. При цьому суд звертає свою увагу на те, що правовідносини стосовно здійснення позикодавцем права на визначену договором плату за користування позикою за час, на який він її надав, та правовідносини щодо здійснення позикодавцем права на проценти внаслідок невиконання позичальником обов`язку повернути кошти до визначеного терміну є різними за змістом. Термін «користування чужими грошовими коштами» (стаття 536 ЦК) використовується у двох ситуаціях: 1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; 2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК). Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно змісту виданої [PERSON] боргової розписки сторонами погоджено розмір відсотків за користування позикою, саме 1 % за користування грошовими коштами щомісячно за весь час користування коштами, проте оскільки позика надавалася на період до 01.09.2023, відповідно позивач має право на отримання таких відсотків, за весь період правомірного користування відповідачем такими коштами, тобто за період з 31.12.2022 по 01.09.2023 рік включно. Отже сума відсотків за користування позикою, яку повинен сплатити відповідач позивачу за період з 31.12.2022 по 01.09.2023 становить 238\~677,03 грн. Щодо вимог про сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому день остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням і є датою, коли зобов`язання відповідача перед банком за кредитним договором припиняється. У законі визначено обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. У постановах від 10 та від 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подання такого позову. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). Разом з тим у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі №758/5318/23 (провадження № 61-15103св24) зроблено висновок, що «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє дотепер. Отже, у зв`язку з введенням в дію в Україні воєнного стану, з 24.02.2022 неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами та ст. 625 ЦК України (інфляційні втрати), за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за договором позики, підлягає застосуванню пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. Відтак нарахування інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання, які позивач нараховує після 24.02.2022, є безпідставним. Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення та з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути заборгованість за розпискою від 31.12.2022 у загальному розмірі 2\~890 644,03 грн, яка складається з 2 651 967 грн основна сума боргу, 238 677,03 грн - сума заборгованості за відсотками. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 11 606 грн 32 коп) (2\~890 644,03 х 100 : 3\~770 655,45 = 76,66%, 15140 х 76,66 % = 11\~606 грн 32 коп).

Outcome: partial