Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

23 вересня 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей, в якому просить: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі по 6 000,00 грн щомісяця з подальшою щорічною індексацією відповідно до закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду та до досягнення дітей повноліття. -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені додаткові витрати за 2023-2024 рік у розмірі 97 991,50 грн. -стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати щомісячно на лікування у стоматолога доньки [PERSON] у розмірі 15 600,00 грн одноразово, 8 000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною [PERSON] повноліття, 5 000 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною [PERSON] повноліття. Судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що 08 липня 2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції був заресстрований шлюб, актовий запис № 421. Від шлюбу сторони по справі мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з відповідачем спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, істотні розбіжності у поглядах на сімейні відносини, обов`язки та ведення спільного господарства. Подружжя має цілком різні життєві цінності та уявлення про сімейне життя, спільне господарство тривалий час не ведеться, шлюбні стосунки не підтримуються. Протягом останніх двох років позивач постійно проживає разом із спільними дітьми окремо від відповідача за іншою адресою. Звертає увагу, що спільні діти сторін зростають і потребують значних витрат на харчування, розвиток їх здібностей, навчання та одяг. Відповідач є працездатним і має можливість утримувати дітей, однак усі кошти витрачає на власні потреби, через що забезпечення та виховання дітей фактично повністю лежить на позивачеві. Згоди щодо матеріального утримання спільних дітей між сторонами не досягнуто. Позивач зазначає, що кошти необхідні на забезпечення належних умов життя, розвитку та здоров`я спільних дітей сторін, які постійно проживають разом із позивачем. У зв`язку з вищевикладеним, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 23.09.2024 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 30.09.2024 до суду надійшла відповідь на запит з Єдиного державного демографічного реєстру про задеклароване/зареєстроване місце позивача. 29.10.2024 до суду надійшла інформація від Державної міграційної служби про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою суду від 30.10.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження. Сторонам було направлено копію ухвали від 30.10.2024, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Ухвалою суду від 28.02.2025 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 02.04.2025 від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат з додатками. 16.04.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позов. З відзиву вбачається, що відповідач частково визнає заявлені позивачем вимоги, посилаючись на наступне. У період спільного проживання відповідач повною мірою виконував свої батьківські та сімейні обов`язки. Наразі відповідач не має постійного місця роботи, а єдиним джерелом його доходу є пенсійне забезпечення близько 3000 грн на місяць. Проте, з моменту подання позовної заяви відповідач регулярно надає матеріальну допомогу на утримання дітей, перераховуючи кошти на банківську картку позивача, про що свідчить довідка про банківські перекази. Крім того, вказує, що позивач разом із дітьми проживає у квартирі, що належить відповідачу, а також дозволяє позивачу користуватися належним йому транспортним засобом. Щодо вимоги про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі по 6000,00 грн щомісяця на неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, зазначає, що відповідач, усвідомлюючи свою батьківську відповідальність, з власної ініціативи вже сплачує аліменти на утримання дітей у розмірі, який є посильним за його поточних фінансових можливостей, не очікуючи на відповідне рішення суду. Вважає, що позивач не надав доказів, які б підтверджували обґрунтованість заявленої суми, зокрема розрахунків витрат на утримання дітей чи даних про власний матеріальний стан. Враховуючи потреби дітей, їхній вік та фінансові можливості, відповідач вважає обґрунтованим і посильним розміром аліментів щомісячно суму 3 200 грн на обох дітей (по 1 600 грн на кожного), що забезпечить виконання його батьківського обов`язку без створення скрутного матеріального становища. На думку відповідача, позивач не довела обґрунтованість вимоги про стягнення додаткових витрат у сумі 97 991,50 грн, оскільки не надала належних доказів фактичного понесення таких витрат та їх необхідності. Зокрема, витрати на відпочинок у готелі, медичні послуги у приватних клініках і навчання дітей не підтверджені документально або не погоджені з відповідачем. Вважає, що частина заявлених сум є завищеними, економічно необґрунтованими та не пов`язана з винятковими обставинами. Отже, такі витрати є наслідком особистого рішення позивача і не можуть покладатися на відповідача. Враховуючи все вище викладене просить, задовольнити позовні вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі 3200,00 гривень на утримання обох дітей, в іншій частині позовних вимог відмовити. 16.04.2025 представником відповідача подано клопотання про витребування доказів у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію наступного змісту: чи належать банківські картки [PERSON] з прихованими номерами № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] та чи було перераховано [PERSON] кошти від [PERSON] . Ухвалою суду від 17.04.2025 клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Диких Д.І. про витребування доказів, задоволено частково та витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію наступного змісту: Чи належить банківська карта з прихованим номером № [NUMBER] [PERSON] . 02.05.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якій він зазначив, що позивач не надав належних доказів, які б підтверджували фактичне здійснення заявлених додаткових витрат. Відповідач вважає, що матеріали справи не містять підтверджень необхідності та погодженості між батьками таких витрат. Заявлені суми викликають сумніви щодо їх економічної доцільності, оскільки частина витрат пов`язана з особистою ініціативою позивача без узгодження з відповідачем. Крім того, відсутні відомості про фінансовий стан позивача, що не дозволяє об`єктивно визначити її потребу в додатковій грошовій підтримці. З огляду на це, відповідач вважає вимоги про стягнення додаткових витрат необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами. 19.05.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій вона зазначила, що позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджені належними доказами. Позивач просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати, понесені на медичні обстеження та лікування їхніх спільних дітей у лікарів-стоматологів, ортодонтів та інших спеціалістів, що підтверджується наданими квитанціями та медичними документами. З наданих доказів убачається наявність у дітей захворювань, які потребують додаткового лікування, що зумовлено виключними особливостями стану здоров`я дітей. У зв`язку з цим позивач просить позов задовольнити у повному обсязі. 19.05.2025 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що твердження позивача про необхідність сплати 7700 грн за групу продовженого дня є недостовірним, оскільки така група у ліцеї функціонує безкоштовно за кошти місцевого бюджету, а дитина позивача її не відвідує. Також відповідач заперечує обґрунтованість витрат на платні гуртки та заняття з англійської мови, оскільки у місті Обухів є численні безкоштовні гуртки, до яких діти могли бути зараховані без погодження з відповідачем. Відповідач вважає, що позивачка самостійно обрала платні варіанти без необхідності та узгодження з іншим з батьків, тому вимоги про відшкодування таких витрат є безпідставними. Крім того, заперечує твердження позивача про отримання відповідачем додаткових доходів, адже він не здійснює підприємницьку діяльність і перебуває на соціальному забезпеченні у Швейцарії, отримуючи мінімальну допомогу, яка не є стабільним доходом. 09.06.2025 від представника позивача надійшла заява про приєднання доказів. Ухвалою суду від 10.06.2025 роз`єднано поєднані у одному провадженні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та додаткових витрат. Вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на неповнолітніх дітей, виділено в окреме провадження. Рішенням Солом`янського суду від 16.06.2025 розірвано шлюб, зареєстрований 18.07.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м.Києва, актовий запис №421 між [PERSON] та [PERSON] . 19.06.2025 від представника позивача надійшла заява про приєднати до матеріалів справи письмових доказів, а саме: копію довідки з місця роботи позивача (з графіком роботи) від 09.06.2025, копії підтверджень платних консультацій педіатрів, копію бронювання відпочинку дітей, копію довідки з місця роботи позивача (з режимом роботи), копії актів про підтвердження відвідування педіатрів та інших лікарів на платній основі. 15.07.2025 від представника позивача надійшла заява про приєднати до матеріалів справи письмових доказів для підтвердження оплати позивачем неодноразово та одноособово відпочинку та оздоровлення дітей. 16.10.2025 від представника позивача надійшла заява у якій вона надала довідки про доходи позивача. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов в повному обсязі, просила його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову частково. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Судом встановлено, що 08 липня 2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції був зареєстрований шлюб, актовий запис № 421, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копію якого надаю до позову. За період шлюбу у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського суду від 16.06.2025 шлюб, зареєстрований 18.07.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м.Києва, актовий запис №421 між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Вказане рішення сторонами не оскаржувалося. Як вбачається з матеріалів справи, діти сторін проживають з позивачем. Вказані обставини сторонами не оспорюються. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач знаходиться за межами України, оскільки внаслідок збройної агресії рф проти України виїхав за кордон. Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що діти сторін проживають з позивачем та перебувають на утриманні останньої. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так,згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно ст. 184 СК України, розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як випливає зі змісту даної норми нерегулярним доходом вважається дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами. Дохід може бути нерегулярним, у випадку, якщо оплата праці відбувається по завершенні її виконання в частині або повністю. А також якщо виплата заробітної плати провадиться із затримкою на порушення умов трудового законодавства. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Крім цього, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 - 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2920 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не працює, отримує пенсію, як інвалід 3-ї групи у розмірі орієнтовано 3000, 00 грн. щомісячно. Разом з цим, з пояснень представника відповідача вбачається, що відповідач знаходиться за межами України та отримує допомогу в розмірі близько 400 швейцарських франків, також не працює. У той же час, позивач офіційно працює та отримує дохід, який значно перевищує дохід відповідача. Як свідчать матеріали справи, між сторонами наявній спір щодо розмірі та порядку стягнення аліментів і додаткових витрат. При цьому з матеріалів справи вбачається, що відповідачем надається матеріальна допомога на утримання дітей, проте у розмірі не достатньому для належного утримання та забезпечення дітей. Як вбачається з наданого відзиву, відповідач з урахуванням фінансових можливостей, вважає за можливе сплачувати аліменти на користь позивача у твердій грошовій сумі у розмірі 3200,00 грн на двох дітей, тобто фактично у розмірі отриманої пенсії. Обґрунтовуючи такий розмір відповідач також посилався на те, що позивачка разом з дітьми проживає у квартирі та користується транспортним засобом, який належить йому, що на думку відповідача також свідчить про забезпечення потреб дітей та полегшує щоденний догляд позивача за дітьми. Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів, суд вважає за необхідне зазначити, що розмір аліментів має бути розумним та виправданим, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав дітей, обов`язок по утриманню, який покладений також і на відповідача, та захистом прав відповідача. Як свідчать матеріали справи позивач вживає всі можливі заходи задля належного догляду за дітьми, несе витрати для забезпечення їх необхідних і першочергових потреб, а саме: придбання харчів, одягу, необхідних підручників та приладь для навчання, проїзду до учбового закладу. З огляду на викладене вище та аналізуючи матеріали справи, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів до стягнення з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн на кожну дитину. Суд вважає, що стягнення аліментів у вказаному вище розмірі та у твердій грошовій сумі не буде надмірним тягарем для відповідача, з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів заборони відповідачу до праці. У той же час, позивач одна виховує дітей, т.я. відповідач перебуває за кордоном, позивач офіційно працює та вживати усіх можливих заходів для належного забезпечення та утримання дітей у надзвичайно складних умовах, які пов`язані з збройною агресією рф проти України. Крім того, є очевидним, що відповідач має інше джерело доходу у формі допомоги, що не заперечувалося представником відповідача у суді, а тому може сплачувати такий розмір аліментів на утримання дітей. За вказаних вище обставин та враховуючи матеріальне становища відповідача, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягає задоволенню частково. Таким чином, з відповідача на користь позивача піляогають стягненню аліменти аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн щомісячно на кожну дитину з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 23.09.2024 і до досягнення дітей повноліття. При цьому, вимоги позивача щодо необхідності стягнення аліментів у твердій грошовій сумі з приміткою, не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, не ґрунтуються на вимогах закону. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача понесених додаткових витрат. З матеріалів справи вбачається, що протягом 2023-2025 років позивач понесла додаткові витрати на утримання двох неповнолітніх дітей, пов`язані з оплатою медичних послуг, навчанням та дозвіллям. За вказаних обставин, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь 50 % понесених додаткових витрат на утримання дітей - [PERSON] та [PERSON] , що становить 141 378,00 грн. Крім того, позивачка просить суд стягувати з [PERSON] додаткові витрати на утримання дітей, які вона понесе у майбутньому, у такому розмірі: 8 000,00 гривень та 5000,00 грн. - на утримання сина [PERSON] , [INFO] та 15600,00 грн. та 5 000,00 гривень щомісячно - на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дітей повноліття. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР України № 789-XII від 27 лютого 1991 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III, з відповідними змінами та доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року, а набула чинності для України 27.09.1991, закріплено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27). Частина 1 статті 185 СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст. 185 СК України). Пунктом 18 Постанови пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 постановлено, до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому розмір додаткових витрат, що стягуються повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Відповідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто, заявляючи разові, періодичні або постійні витрати, необхідно надати суду докази усієї суми витрат та їх необхідність, тобто, якщо це витрати, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, а також вартість ліків, які необхідно придбавати дитині та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво) і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Сімейний Кодекс України у статті 181 визначає необхідність саме домовленості між батьками про такі витрати, оскільки вони не відносяться до вже визначених аліментних обов`язків відповідача. Згідно чинного законодавства, розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - витягами з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Звертаючись до суду, позивачка просить стягнути з відповідача половину суми понесених додаткових витрат на дітей, тобто у розмірі 97 991,50 грн. До позовної заяви позивачкою до матеріалах справи надані численні платіжні доручення,розрахунки та квитанції в підтвердження понесення додаткових витрат на дитину, які за даними позивача становлять у розмірі 195 983,00 грн. Аналізуючи матеріали справи, суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги в цій частині поданого позову та стягнути з відповідача понесені позивачем додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] у розмірі 17 430,00 грн, а щодо [PERSON] у розмірі16 480,00 грн. Суд бере до уваги надані позивачем квитанції щодо понесених витрат та погоджується з доводами позивача, що такі витрати пов`язані з особливими обставинами, зокрема станом здоров`я дітей, а відтак є додатковими, а саме: 20.01.2023 - експрес-тест на рівень феретину - 980 грн (т.2, арк. 224); 02.06.2023 - первинна консультація педіатра - 600 грн (т.2, арк. 224); 19.11.2023 - онлайн-консультація педіатра - 500 грн (т.2, арк. 224); 02.06.2024 - консультація дитячого ортопеда-травматолога - 850 грн (т.2, арк. 225); 29.08.2024 - контрольний огляд у Центрі Ізраїльської допомоги - 300 грн (т.1, арк. 55; т.2, арк. 154); 26.09.2024 - огляд за допомогою апарата Marco Rossa - 8 290 грн (т.2, арк. 154); 10.10.2024 - використання системи «Анти СНІД» (ЦІС) - 190 грн (т.2, арк. 155); 02.02.2025 - консультація лікаря - 850 грн (т.2, арк. 226); 01.03.2025 - консультація лікаря - 890 грн (т.2, арк. 226); 20.03.2025 - контрольний огляд ортодонтної апаратури - 690 грн (т.1, арк. 141); 12.04.2025 - консультація педіатра - 890 грн (т.2, арк. 227); 24.04.2025 - стоматологічні послуги (ЦІС) - 1 550 грн (т.2, арк. 155), витрати понесені позивачем на [PERSON] - [INFO] . Щодо [PERSON] : 02.06.2023 - щеплення для дітей - 2 800 грн (т.2, арк. 227); 16.12.2023 - консультація лікаря та щеплення - 5 450 грн (т.2, арк. 228); 04.01.2024 - консультація стоматолога - 500 грн (т.2, арк. 152); 28.07.2024 - консультація дитячого ортопеда-травматолога - 850 грн (т.2, арк. 228); 20.03.2025 - контрольний огляд ортодонтної апаратури - 690 грн (т.2, арк. 152); 28.03.2025 - МРТ - 5 300 грн (т.1, арк. 143). Враховуючи принцип рівного обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд вважає за доцільне покласти на відповідача обов`язок компенсувати 50% від зазначених сум, які понесла позивач, що становить 8 715,00 грн за витрати на [PERSON] та 8 240,00 грн за витрати на [PERSON] . Суд вважає, що вказані витрати є додатковими та такі, що викликані особливими обставинами, які пов`язані зі станом здоров`я дітей. Як вбачається з матеріалів справи, медичні обстеження та надання медичної допомоги у приватних закладах проводилися, у тому числі за період, коли відповідач перебував на території України та не заперечував щодо відповідного лікування у даних закладах. За вказаних вище обставин та враховуючи матеріали справи, суд вважає, що вимоги про стягнення понесених додаткових витрат є виправданими, здійснені в інтересах дітей з метою забезпечення їх стану здоров`я ,що зумовлені винятковими обставинами. Разом з цим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача в іншій частині заявленого позову. Виходячи з вимог чинного законодавства, здійснення додаткових витрат можливе лише за взаємною домовленістю між батьками або за умови, що вони є обґрунтованими, необхідними та співмірними з матеріальним становищем кожного з них. Як убачається з матеріалів справи, позивачка самостійно, без попереднього погодження з відповідачем, понесла витрати на музичні заняття, навчання англійської мови, малювання дітей та групу продовженого дня. Матеріали справи не містять доказів досягнення домовленості між сторонами щодо цих додаткових витрат чи згоди відповідача на їх здійснення. Таким чином, суд вважає, що вказані витрати здійснені позивачкою на власний розсуд, без урахування можливостей, майнового стану та волевиявлення відповідача. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що кошти сплачені останньою на користь ФОП можуть надавати такі послуги, як і не надано доказів укладання з даними суб`єктами господарської діяльності відповідних правочинів щодо надання таких послуг. А тому, суд не знаходить правових підстав для задоволення позову в цій частині заявлених вимог. Щодо витрат на відпочинок, суд також не вбачає підстав для їх задоволення. Позивачем подано квитанції про оплату готелю, однак із зазначених документів неможливо встановити, хто саме перебував на відпочинку у вказаний період, а також чи стосуються ці витрати безпосередньо утримання дітей. Позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували необхідність чи рекомендації лікарів, мету та доцільність такого відпочинку в інтересах дітей. Відсутні також і докази про погодження між сторонами місця, тривалості та вартості відпочинку. Таким чином, суд не знаходить правових підстав вважати, що такі витрати є обґрунтованими, у тому числі, виходячи з потреб та інтересів дітей. Щодо вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей наперед, суд зазначає таке. Матеріали справи не містять належних доказів того, що додаткові витрати в цій частині є обґрунтованими та неминучими на майбутнє та відповідно, що такі витрати будуть відповідати інтересам дітей. Крім того, понесення додаткових витрат на майбутнє, як і розумне передбачення таких витрат на дітей позивачем, остання має враховувати також і думку відповідача, як батька дітей, а не ставити його в матеріальну залежність за фактом прийнятого рішення, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність спору та неврахування думку відповідача у справі, враховуючи його фінансові можливості. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення наперед додаткових витрат з відповідача на утримання дітей. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: partial