Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

22.04.2025 представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю«УКР КРЕДИТФІНАНС» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1340-7380 від 30.01.2024 року у розмірі 75000,00 грн., а також судові витрати в розмірі 2422,40 грн.. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача посилається на те, що 30.01.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 1340-7380 за допомогою веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем позивача, в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле. Відповідно до умов указаного договору, відповідачу було надано кредит у сумі 10000,00 грн., строк кредитування 300 днів, базовий період 5 днів, стандартна процентна ставка 2,50% в день. На підставі додаткової угоди від 01.02.2024 позивач перерахував відповідачу додатково 5000 грн. Однак умови кредитного договору відповідачем виконувались неналежним чином, кредит та відсотки у встановлені договором строки не сплачені, тому з метою захисту прав кредитора позивач просить задовольнити вимоги та стягнути з відповідача на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1340-7380 від 30.01.2024 року у розмірі 75000,00 гривень, з яких 15000 грн тіло кредиту та 60000 грн заборгованість за відсотками, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн.. Ухвалою суду від 25.04.2025 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд з наданням відповідачці часу на подання відзиву. У судове засідання представник позивача не з`явився. Згідно поданого клопотання, просить розгляд справи проводити у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити, у разі неявки відповідача у судове засідання не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з"явився. Проте, в минулому судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти стягнення 15000 грн тіла кредиту, проте вважав безпідставним нарахування позивачем відсотків у розмірі 2,50 % в день, оскільки це суперечить ч.5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", яким встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, а тому зазначив, що розмір заборгованості по процентам становить 44900 грн. Судом встановлено, що 30.01.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] був укладений електронний договір про відкриття кредитної лінії №1340-7380 за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який разом із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів за Договором складають єдиний договір. Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Пунктом 2.2 зазначеного договору про відкриття кредитної лінії передбачено, що кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 грн.; строк кредитування 300 днів; базовий період складає 5 днів; стандартна % ставка 2,50% в день.( коп.а.с. 11-18,19-26,27-30) 01.02.2024 на підставі додаткової угоди укладеної між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] , остання отримала ще 5000 грн (а.с.34-37) Як вбачається з листа АТ КБ «ПриватБанк, та наданої позивачем Довідки, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» 30.01.2024 та 01.02.2024 року здійснило перерахування коштів за договором за допомогою платіжної системи LigPay на картковий рахунок відповідачки в загальній сумі 15000,00 грн. (а.с.31-33,38). Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість [PERSON] становить 127250,00 грн, з яких 15000 грн заборгованість по тілу кредиту та 112250,0 грн заборгованість по відсотках (а.с.39-41) Згідно наданого представником відповідача контррозрахунку заборгованість [PERSON] за відсотками становить 44900 грн. (а.с. 134-135) Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ст. 639 ЦК України). Закон України "Про електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 зазначив, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України або ГК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Приймаючи до уваги те, що Договір підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію", суд доходить висновку, що даний Договір за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу). Наявність кредитних відносин, отримання відповдіачкою 15\~000 грн кредитних коштів та їх неповернення сторонами не заперечується та підтверджується дослідженими доказами, тому суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] заборгованість за тілом кредиту в сумі 15000 грн відповідно до кредитного договору №1340-7380 від 30.01.2024 та додаткової угоди від 01.02.2024 . Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами, то суд зазначає таке. Як убачається з п. 4.10 Кредитного договору процентна ставка становить 2,50% за кожен день користування кредитом. Відповідно до\~частини 5\~статті 8\~ЗУ «Про\~споживче кредитування»,\~максимальний розмір\~денної процентної\~ставки,\~розрахованої відповідно\~до частини\~четвертої цієї\~статті,\~не може\~перевищувати 1\~% (статтю 8 було доповнено частиною п`ятою згідно із Законом\~№ 3498-IX від 22.11.2023). Згідно пункту 17 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» № 3498-IX, тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про\~внесення змін\~до деяких\~законів України\~щодо удосконалення\~державного регулювання\~ринків фінансових\~послуг",\~установити,\~що максимальний\~розмір денної\~процентної ставки\~не може\~перевищувати: протягом\~перших 120\~днів -\~2,5\~%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Закон набрав чинності 24.12.2023 року. Отже, в даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми. Оскільки Закон України\~№ 3498-ІХ набув чинності 24.12.2023 року та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження максимального розміру денної процентної ставки, в період часу з 24.12.2023 року до 22.04.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 2,5 % (що не перевищує денну процентну ставку, визначену в кредитному договорі\~ № №1340-7380\~та додатковій\~угоді до\~договору від\~01.02.2024,\~в період часу з 22.04.2024 року до 20.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 1,5 %, а з 20.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 1 %. При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення»\~ Закону України № 3498-ІХ, дія\~пункту 5\~розділу I цього Закону (яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки) поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Вказане свідчить про те, що у випадку продовження дії кредитних договорів після набрання чинності\~ Законом України № 3498-ІХ, умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту. Отже, умови укладеного кредитного договору в частині визначення розміру денної процентної ставки суперечать вимогам законодавства. З урахуванням наведеного, суд вважає, що проценти за користування кредитом мають нараховуватись наступним чином: з 30.01.2024 (дати укладання договору) до 01.02.2024 - 2,5% (2 дні) з 01.02.2024 (з дати укладання додаткової угоди) до 22.04.2024 - 2,5% (80 днів) з 22.04.2024 до 20.08.2024 - 1,5% ( 120 днів) з 20.08.2024 по 24.11.2024 (кінцева дата сплати боргу) - 1% (97 днів) Отже, заборгованість за процентами за період з 30.01.2024 по 01.02.2024 становить 500 грн ( 2 дні *2,5%:100*10000); за період з 01.02.2024 до 22.04.2024 становить 30000 грн (80днів *2,5%:100*15000);за період з 22.04.2024 до 20.08.2024 становить 27 000 грн (120*1,5%:100*15000); з 20.08.2024 по 24.11.2024 становить 14550 грн (97*1%:100*15000) Загальний розмір заборгованості за процентами в межах строку дії кредитного договору становить 72050 грн. Проте, враховуючи принцип диспозитивності , оскільки позивач просить стягнути лише частину боргу по процентам в сумі 60000 грн, тому в цій частині позовні вимоги також підлягають до задоволення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved