Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог. 25.06.2025 року представник позивача звернувся до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовною заявою до [PERSON] , Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, Державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Тисменицької міської ради Вербицької Мар`яни Михайлівни про часткове визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, про часткове визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05.02.2024 року визнано за [PERSON] право власності на 3/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , яке залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.05.2024 року (повний текст 03.06.2024 року). В подальшому, [PERSON] виготовив технічну документацію на земельну ділянку, яка знаходиться під будинковолодінням за вказаною адресою, та згодом здійснив поділ цієї ділянки на дві земельні ділянки, яким присвоєно кадастрові номери, відомості про право власності за [PERSON] на які було внесено державним реєстратором Тисменицької міської ради Івано-Франківської області Вербицькою М. М. до Державного реєстру речових прав. Відтак, зазначає, що до моменту вирішення спору по суті в суді апеляційної інстанції (постанова від 28.05.2024 року, повний текст якої складено 03.06.2024 року) і набрання законної сили рішенням суду першої інстанції, [PERSON] набув у власність земельну ділянку із порушенням вимог законодавства та законних інтересів [PERSON] . На даний час позивач не може реалізувати своє право спільної часткової власності на спірне майно у зв`язку з існуванням документа, що посвідчує таке право за іншою особою відповідачем [PERSON] . Тому просить суд позовні вимоги задовольнити. ІІ.Стислий виклад позиції учасників справи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] адвокат Фатула Т.В. в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Тисменицької міської ради Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи належним чином через підсистему «Електронний суд». До суду надіслала відзив, в якому просила розгляд справи здійснювати без участі представника. Окрім цього у відзиві на позовну заяву просила відмовити у задоволенні позовних вимог про часткове визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та про часткове визнання незаконним та скасування рішень державного реєстратора. В частині вимог про визнання права власності на частку поклалися на розсуд суду. Вказала, що на момент прийняття Тисменицькою міською радою оскаржуваного рішення [PERSON] , згідно даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно, був одноосібним власником житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] , відтак, правових підстав для відмови у затвердженні технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, не було. Державний реєстратор\~Центру надання\~адміністративних послуг\~Тисменицької міської\~ради Вербицька\~М.М.\~в судовезасідання не з`явився, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи належним чином через підсистему «Електронний суд». ІІІ.\~ Відомості про рух справи. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 27.06.2025 року постановлено відкрити провадження у справі за вказаним позовом в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.09.2025 року постановлено призначити цивільну справу до судового розгляду. ІV. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 25.01.2024 року [PERSON] звернувся до Тисменицької міської ради із заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу у приватну власність земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 2625888101:01:005:1138, площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.57). В додатку до заяви додав технічну документацію із землеустрою, в якій міститься копія свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , видане державним нотаріусом Колтун С.В. на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS] (а.с.66зв). Право власності на зазначене будинковолодіння зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] в частці 1/1 (а.с.67). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0500061652024 від 22.01.2024 року, сформована земельна ділянка з кадастровим номером 2625888101:01:005:1138 площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою [ADDRESS] (а.с.78-83). Згідно витягу з рішення 38 сесії 8 демократичного скликання Тисменицької міської ради Івано-Франківської області від 23.02.2024 року №01/01-16 було вирішено затвердити технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передати у приватну власність громадян земельні ділянки, згідно Додатку №1. (а.с.23). Так відповідно\~до Додатку\~№1\~до вказаного\~рішення \~під порядковим\~номером 18\~значиться [PERSON] ,\~кадастровий номер\~земельної ділянки 2625888101:01:005:1138, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою [ADDRESS] (а.с.23зв). Окрім цього, матеріали справи містять нотаріально засвідчену заяву [PERSON] про надання згоди на поділ вищевказаної земельної ділянки на земельну ділянку розміром 0,1495 га та на земельну ділянку розміром 0,1005 га без зміни цільового призначення, із проханням зареєструвати кожну земельну ділянку в Державному земельному кадастрі з присвоєнням окремого кадастрового номеру та в Державному реєстрі речових прав (а.с.24). 10.05.2024 року сформовано витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки з кадастровими номерами 2625888101:01:005:1146 та 2625888101:01:005:1145, розташованими за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.28,31). На підставі вказаної заяви державним реєстратором Тисменицької міської ради Івано-Франківської області Вербицькою М. М. 17.05.2025 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав [PERSON] на земельні ділянки з кадастровими номерами 2625888101:01:005:1145 та 2625888101:01:005:1146 (а.с.25,26). Державним реєстратором Тисменицької міської ради Івано-Франківської області Вербицькою М. М. внесено запис до Державного реєстру речових прав, а саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 73182090 від 17.05.2024 року про право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 2625888101:01:005:1145 площею 0,1005 га (а.с.27). Крім того, державним реєстратором Тисменицької міської ради Івано-Франківської області Вербицькою М. М. внесено запис до Державного реєстру речових прав, а саме рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 73184061 від 17.05.2024 року про право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 2625888101:01:005:1146 площею 0,1495 га (а.с.30). Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05.02.2024 року (повний текст 09.02.2024 року) позов [PERSON] до [PERSON] задоволено, визнано частково недійсним в частині 3/8 частки спадкового майна свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 листопада 2022 року НСВ 965297, у спадковій справі №210/2022 р., зареєстроване в реєстрі за № 774, видане [PERSON] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , визнано за [PERSON] право власності на 3/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.12-15). Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.05.2024 року (повний текст 03.06.2024 року) апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05.02.2024 року залишено без змін (а.с.16-21). На підставі рішення Тисменицького районного суду у справі №352/2412/21 14.06.2024 року було зареєстровано право власності у частці 3/8 за [PERSON] на будинковолодіння за адресою [ADDRESS] . (а.с.22). Окрім цього, у рішенні Тисменицького районного суду від 05.02.2024 року у справі №352/2412/21, яке набрало законної сили 28.05.2024 року було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братом і сестрою (а.с.12-15). V.\~Мотиви з яких виходить суд та норми права. Стосовно вимоги про визнання права власності. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами у цій частині позовних вимог, регулюються положеннями Конституції України, Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Земля є унікальним обмеженим природним ресурсом. Земля є базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. За приписами\~ст. 120 ЗК України, в редакції на момент набуття позивачем права власності, у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при набутті права власності на будівлі чи споруди передбачала і\~стаття 377 ЦК України. Поточна редакція ст.120 ЗК України\~та ст.377 ЦК України\~також передбачають автоматичний перехід права на земельну ділянку при набутті права власності на будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 червня 2020 року у справі №689/26/17, від 4 грудня 2018 року у справі №910/18560/16 зазначила, що при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості слід враховувати те, що зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства. Отже, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, в силу імперативного законодавчого припису, відбувається перехід права на земельну ділянку, розміщену під цим жилим будинком, будівлею або спорудою, до нового власника, а відповідне право на цю земельну ділянку у попереднього власника припиняється, як зазначено у наведених статях. При цьому перехід права на цю земельні ділянку відбувається відповідно до прямого припису закону незалежно від волі особи попереднього власника земельної ділянки. Аналізуючи ст.\~120\~ЗК України та ст. 378 ЦК України, можна зробити висновок, що законодавець передбачив за певних обставин можливість припинення права власності на землю у випадку набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи. Отже, законодавець допускає припинення права власності, права користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти за попереднім власником. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі №615/150/20. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зазначено, що «особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння)». Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди superficies solo cedit (збудоване приростає до землі) має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Зазначені висновки зроблені Верховним Судом в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, провадження № 12-143гс18, від 05 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16, провадження № 14-458цс18, від 03 квітня 2019 року у справі № 921/158/18, провадження № 12-28гс19, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18, провадження № 12-140гс19. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У разі коли позивач набув право власності на об`єкт нерухомого майна, ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання права на земельну ділянку в порядку\~ст. 377 ЦК України\~та\~ст. 120 ЗК України. Близький за змістом висновок викладений у постанові ВС у справі № 725/2205/24 від 24 липня 2025 року. Стосовно вимоги про скасування рішення органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1, 2 ст.118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає\~заяву\~до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених\~статтею 122 цього Кодексу. До\~заяви\~додається розроблена відповідно до\~Закону України\~"Про\~землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення. У випадку, визначеному частиною першою цієї статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) приймає рішення про її затвердження та передачу земельної ділянки у власність або вмотивоване рішення про відмову. Щодо вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону № 1952-IV). В абзаці другому частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV, вказано, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. У постанові від 12 березня 2019 у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс 18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що пунктом 1 частини першої\~статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи. Отже, за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Щодо неналежного складу сторін у спірних правовідносинах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, тоді як установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (пункт 71)). Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17 (пункт 75)). VІ. Висновки суду. Розглянувши матеріали цивільної справи, вислухавши представників позивача та відповідача [PERSON] , дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог. Так, судом встановлено, що частка у земельних ділянках, які є предметом спору, зареєстрована за [PERSON] згідно рішень державного реєстратора Вербицької М.М. від 17.05.2024 року. В той же час, на підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області у справі №352/2412/21, яке набрало законної сили 28.05.2024 року, за позивачем визнано право власності на 3/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Дане будинковолодіння знаходиться на земельних ділянках з кадастровими номерами 2625888101:01:005:1146 та 2625888101:01:005:1145, розташованими за адресою: [ADDRESS] . Дані обставини сторонами визнаються. Таким чином,\~відповідно до\~ст.\~120\~ЗК України та ст. 378 ЦК України, при переході права власності на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] до [PERSON] право власності [PERSON] на відповідну частку земельних ділянок припинилось. В той же час, оскільки земельні ділянки належать [PERSON] на праві власності, про що внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, то зазначене свідчить про порушення прав позивача, оскільки це позбавляє можливості в установленому законом порядку зареєструвати своє право власності. В такому випадку, ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання права на частку земельних ділянок в порядку\~ст. 377 ЦК України\~та\~ст. 120 ЗК України. А тому позов у цій частині підлягає до задоволення. В той же час, щодо вимоги позивача про скасування рішення Тисменицької міської ради Івано-Франківської області за №01/01-16 від 23.02.2024 року щодо затвердження технічної документації із землеустрою та передання [PERSON] у приватну власність земельної ділянки кадастровий номер 2625888101:01:005:1138, то суд зазначає таке. Судом не встановлено жодних порушень зі сторони органу місцевого самоврядування при прийнятті даного рішення, так як останній діяв у відповідності до ч.1, 2 ст.118 ЗК України, оскільки на час складення технічної документації і на час її затвердження та передання земельної ділянки у власність, житловий будинок, що знаходився на ній, на праві власності повністю належав [PERSON] . Одночасно, оскільки земельна ділянка кадастровий номер 2625888101:01:005:1138 в подальшому була поділена на дві, а тому на даний час не є об`єктом цивільних прав, відтак скасування відповідного рішення жодним чином не відновить порушене право позивача. Щодо скасування рішення державного реєстратора, то суд зазначає, що в діях останнього теж не встановлено порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а згідно позиції ВС, яка неодноразово зазначалась у відповідних постановах, сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи. Отже, за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Відтак, на переконання суду, у даному випадку належним способом є саме визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку\~ст. 377 ЦК України\~та\~ст. 120 ЗК України. З огляду на зазначене в задоволенні вимог про визнання незаконним та скасування рішення Тисменицької міської ради Івано-Франківської області за №01/01-16 від 23.02.2024 року та рішень державного реєстратора Вербицької М.М. від 17.05.2024 року, слід відмовити. Крім того, судом встановлено, що зміст і характер спірних правовідносин свідчить про наявність спору у позивача саме з [PERSON] , а не з органом місцевого самоврядування чи державним реєстратором. З огляду на те, що державний реєстратор та Тисменицька міська рада є неналежним відповідачем у спірних правовідносинах, у позові до них слід відмовити саме із цієї підстави. Таким чином, позов слід задовольнити частково, а саме: в частині позовних вимог до [PERSON] та визнати право власності за позивачем на 3/8 частини земельних ділянок з кадастровими номерами 2625888101:01:005:1146 та 2625888101:01:005:1145, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . VІІ. Судові витрати. Згідно із ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В такому випадку, оскільки суд відмовляє у задоволенні трьох позовних вимог немайнового характеру за які позивачем сплачено 2906,88 грн (1211,20*3*0.8), тому з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір за 2 майнові вимоги про визнання права власності на 3/8 двох земельних ділянок, сплачених позивачем, в розмірі 2021,07 грн (1211,20+1315,14)*0.8).

Outcome: partial