Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

Позивач через свого представника звернулась до суду з позовом до Ірпінської міської ради Київської області, третя особа: Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьов Іван Сергійович про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з частини квартири [ADDRESS] . Крім того, до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшла 0,3442 га частки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 29,2039 га кадастровий номер 3222485200:04:018:0013, що розташована на території Ірпінської територіальної громади Бучанського району (раніше - Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району) Київської області. Позивач відповідно до ст. ст.1269, 1270 ЦК України прийняв спадщину за законом після смерті [PERSON] [INFO] . 08\~грудня 2021\~року Приватним\~нотаріусом Бучанського\~нотаріального округу\~Київської області\~Леденьовим Іваном\~Сергійовичем була відкрита спадкова справа №269/2021, номер у спадковому реєстрі 68810578. На вказану спадщину спадкоємцем за законом, на підставі ст. 1261 Цивільного кодексу України, є дочка померлої - [PERSON] , [INFO] . Інших спадкоємців, передбачених законом, заповітом та ст. 1261, 1266 ЦК України, немає. Заповіт відсутній. 12 квітня 2024 року Приватним нотаріусом Бучанського нотаріального округу Київської області Леденьовим Іваном Сергійовичем було видано Позивачу витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі видачі свідоцтва про право на спадщину на частину квартири [ADDRESS] . 12.04.2024 року Позивач звернулася до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки загальною площею 29,2039 га, кадастровий номер 3222485200:04:018:013, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Ірпінської територіальної громади Бучанського району (раніше - Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району) Київської області, згідно Списку співвласників земельної ділянки, порядковий номер 005, частка у спільній власності становить 0,3442 га, що належала померлій [PERSON] [INFO] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №570204, виданого Києво-Святошинським районним відділом земельних ресурсів від 16.03.2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010532900711. Однак Позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану частку земельної ділянки, оскільки нотаріусом не встановлено склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину, а саме\~не відомо розмір частки, належної спадкодавцю, видати свідоцтво про право на спадщину та здійснити державну реєстрацію права на нерухоме майно відповідно до діючого законодавства неможливо, і рекомендовано звернутися до суду. Просить суд визнати за нею, в порядку спадкування за законом, право власності на частину земельної ділянки площею 29,2039 га, кадастровий номер 3222485200:04:018:0013, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Ірпінської територіальної громади Бучанського району (раніше-Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району) Київської області, згідно Списку співвласників земельної ділянки, порядковий номер 005, частка у спільній власності становить 0,3442 га. 09 квітня 2025 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у вищезазначеній цивільній справі, на виконання положень ч. 1\~ст. 189 ЦПК України\~розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 14 липня 2025 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначення справу до розгляду по суті. 17 липня 2025 року представник відповідача через підсистему «Електронний суд» зареєструвала заяву, у якій просила суд здійснювати розгляд справи у її відсутності за доказами наявними в матеріалах справи. 07.10.2025 року через підсистему «Електронний суд» та 08.10.2025 року через канцелярію суду представником позивача адвокатом Мілевським П.В. подано заяви, у яких просив суд здійснювати розгляд справи у відсутність позивача та його представника, вказував, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі й просить їх задовольнити. 08.10.2025 року сторони в судове засідання не з`явилися, проте в матеріалах справи наявні заяви від представника позивача та представника відповідача, у яких вони вказували, що не заперечують розглядати справу за їх відсутності. У судове засідання 08.10.2025 року третя особа: приватний нотаріус Бучанського нотаріального округу Київської області Леденьов Іван Сергійович не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5\~ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Пунктом 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2\~передбачено, що відповідно до статей\~55,\~124 Конституції України\~та\~статті 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124\~Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19. Згідно зі ст. 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З матеріалів справи судом встановлено, що\~\~ [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) 15.09.2021 року, актовий запис №801. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з частини квартири [ADDRESS] , а також 0,3442 га частки земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 29,2039 га кадастровий номер 3222485200:04:018:0013, що розташована на території Ірпінської територіальної громади Бучанського району (раніше - Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району) Київської області. 08\~грудня 2021\~року Приватним\~нотаріусом Бучанського\~нотаріального округу\~Київської області\~Леденьовим Іваном\~Сергійовичем була відкрита спадкова справа №269/2021, номер у спадковому реєстрі 68810578. На вказану спадщину спадкоємцем за законом, на підставі ст. 1261 Цивільного кодексу України, є дочка померлої - [PERSON] , [INFO] . Інших спадкоємців, передбачених законодавством України та осіб, які згідно ст. 1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку спадщини, немає, що підтверджується копією постанови Приватного нотаріуса Бучанського нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. від 12 квітня 2024 року за №473/02-31, яка наявна в матеріалах справи. 12 квітня 2024 року Приватним нотаріусом Бучанського нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. у спадковій справі №269/2021 було видано Позивачу, як єдиному спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину на частину квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №76594658, яка наявна в матеріалах справи. Постановою приватного нотаріусу Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. від 12.04.2024 року за №473/02-31, виданою у спадковій справі №269/2021 відмовлено Позивачу у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 29,2039 га, кадастровий номер 3222485200:04:018:0013, розташованої на території Мих. Рубежівської сільської ради Бучанського (раніше Києво-Святошинського) району Київської області, що раніше належала [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з тим, що нотаріусом не встановлено склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину, а саме\~не відомо розмір частки, належної спадкодавцю, видати свідоцтво про право на спадщину та здійснити державну реєстрацію права на нерухоме майно відповідно до діючого законодавства неможливо, і рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується копією постанови Приватного нотаріуса Бучанського нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. від 12 квітня 2024 року за №473/02-31, яка наявна в матеріалах справи. Як вбачається із зазначеної вище Постанови на вказану спадщину спадкоємцем за законом є позивач [PERSON] . Інших спадкоємців, передбачених законодавством України, та осіб, які згідно\~ст. 1241 ЦК України\~мають право на обов`язкову частку спадщини, немає. При підготовці документів для видачі свідоцтва про право на спадщину було з`ясовано, що не визначена частка вище вказаної земельної ділянки в праві спільної власності, що належить належала [PERSON] , яка померла [INFO] . Так як не встановлено склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину, а саме\~не відомо розмір частки земельної ділянки, належної спадкодавцю, видати свідоцтво про право на спадщину та здійснити державну реєстрацію права на нерухоме майно відповідно до діючого законодавства неможливо. Судом встановлено, що згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА №570204, виданого Києво-Святошинським районним відділом земельних ресурсів від 16.03.2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010532900711, померла [PERSON] , [INFO] , адреса співласника: [ADDRESS] є у Списку співвласників земельної ділянки під порядковим номером 005, якій належить частка у спільній власності розміром 0,3442 га земельної ділянки 3222485200:04:018:0013 загальною площею 29,2039га відповідно до розпорядження Києво-Святошинської райдержадміністрації від 17 жовтня 2005 р. №492, що увійшла у спадкове майно (спадщину), яку прийняла після її смерті єдиний спадкоємець за законом\~її дочка\~ [PERSON] (Позивач). Відповідно до плану меж земельної ділянки, кадастровий номер 3222485200:04:018:0013, який міститься в Державному акті визначено межі частки земельної ділянки під номером 005. Відповідно до Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 25.03.2025 року та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за індексним номером 418832933 від 20.03.2025 р., наявних в матеріалах справи, земельна ділянка з кадастровим номером 3222485200:04:018:0013, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 817964032224, обліковується за громадянами: [PERSON] (дата державної реєстрації речового права - 25.12.2015 р., частка площею 0,3652 га); [PERSON] (дата -20.05.2016 р., частка - 0,3442 га); [PERSON] (дата \~07.03.2017р., частка - 0,3442 га); [PERSON] [PERSON] (4/5), [PERSON] (1/5) (дата -18.08.2023 р., частка -0,3442 га); [PERSON] (дата -19.02.2019 р., частка - 0,3442 га); [PERSON] (дата - 11.09.2020 р., частка - 0,4916 га); [PERSON] (дата - 19.07.2022 р., частка - 0,3442 га); [PERSON] (дата -11.10.2023 р., частка - 0,3442 га); [PERSON] (дата - 12.06.2023 р., частка - 0,3442 га); [PERSON] (дата -24.07.2023 р., частка - 0,3442 га); [PERSON] (дата [INFO] , частка -0,3443 га); [PERSON] (дата -11.08.2023 р., частка - 0,4302 га); [PERSON] (дата -18.07.2023 р., частка - 0,3806 га); [PERSON] (дата -18.07.2023 р., частка - 0,3806 га); [PERSON] (дата \~21.08.2023р., частка - 0,3442 га); [PERSON] (дата -04.07.2023 р., частка - 0,4446 га); [PERSON] (дата -04.12.2023 р., частка - 0,3442 га); [PERSON] (дата - 04.12.2023 р., частка - 0,3442 га); [PERSON] (дата - [INFO] , частка - 0,3442 га); [PERSON] (дата \~ [INFO] , частка - 0,6539 га); [PERSON] (дата -11.10.2023 р., частка - 0,3515 га); [PERSON] (дата -14.11.2023 р., частка -0,5437 га); [PERSON] (дата \~04.10.2023р. , частка - 0,3462 га); [PERSON] (дата -30.10.2023 р., частка - 0,4272 га); [PERSON] (дата \~19.09.2023р. , частка - 0,4295 га); [PERSON] (дата державної реєстрації речового права11.10.2023 р., частка площею 0,3443 га); [PERSON] (дата -27.10.2023 р., частка - 0,4516 га); [PERSON] (дата -13.12.2023 р., частка - 0,3493 га); [PERSON] (дата - 07.12.2023 р., частка - 0,3442 га); [PERSON] (дата -13.12.2023 р., частка - 0,6108 га); [PERSON] (дата -27.01.2024 р., частка - 0,4035 га); [PERSON] (дата -13.12.2023р., частка - 0,3443 га); [PERSON] (дата -13.12.2023 р., частка - 0,5938 га); [PERSON] (дата -13.12.2023р., частка -0,3442 га); [PERSON] (дата -13.12.2023р., частка - 0,4049 га); [PERSON] (дата -30.01.2024р., частка -0,3442 га); [PERSON] (дата -08.02.2024р., частка -0,4193 га); [PERSON] (дата -09.03.2024р., частка -0,3442 га); [PERSON] (1/2), [PERSON] (1/2)(дата - 09.03.2024р., частка -0,3441 га); [PERSON] (дата -25.03.2024р., частка - 0,3464 га); [PERSON] (дата -20.06.2024р., частка - 0,5294 га); [PERSON] (дата -03.07.2024р., частка -0,3442 га); [PERSON] (1/2), [PERSON] (1/2) (дата -24.07.2024р., частка -0,3442 га); [PERSON] (дата -31.07.2024р., частка -0,3442 га); [PERSON] (дата -30.10.2024 р., частка - 0,5967 га); [PERSON] (дата -16.12.2024р., частка -0,3442 га); [PERSON] (дата -16.12.2024р., частка -0,3442 га); [PERSON] (дата -17.12.2024р., частка -0,3841 га); [PERSON] (дата -17.12.2024р., частка -0,3442 га); [PERSON] (дата -28.01.2025р., частка -0,3442 га); [PERSON] (дата - [INFO] , частка -0,3442 га); [PERSON] (дата - [INFO] , частка -0,3442 га). Як вбачається з матеріалів справи Державний акт серії ЯА №570204 був складений 16 березня 2006 року. Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 року №43\~було затверджено Інструкцію про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, яка регулювала створення державних актів у 2006 році, і у відповідності до якої був виготовлений вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку. Відповідно до п.1.1 Інструкції право власності на землю і право постійного користування землею посвідчується державним актом: на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою. Згідно п. 2.10 Інструкції до державного акту на право власності на земельну ділянку, що видається товариствам всіх видів або співвласникам, обов`язково додається затверджений список членів даного товариства або співвласників. Наразі, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр». Згідно ч. 9 ст.\~21\~Закону України\~«Про Державний\~земельний кадастр» відомості про розподіл земель між власниками та користувачами вносяться до Державного земельного кадастру відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 2\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3\~зазначеного Закону\~України «Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до вимог ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимогами ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з ч. 1ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її у строк і в порядку, встановленому статтями 1269 і 1270 ЦК України. За положеннями ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, а саме протягом шести місяців. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 81 Земельного кодексу України однією із підстав набуття права власності громадянами України на земельні ділянки є прийняття спадщини. Відповідно до положень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За змістом ст. ст. 1296, 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 8 Конституції України передбачено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. З огляду на позицію, висвітлену у п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, відповідно до ст.\~67\~Закону України\~«Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно абз. 3 п. 23Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, виходячи з вищенаведеного, позивач [PERSON] , донька померлої [PERSON] , [INFO] , у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , що складалася з частини земельної ділянки площею 29,2039 га, кадастровий номер 3222485200:04:018:0013, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Ірпінської територіальної громади Бучанського району (до адміністративно-територіального поділу: Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району) Київської області, згідно Списку співвласників земельної ділянки, порядковий номер 005, частка у спільній власності становить 0,3442 га, і належала їй на праві спільної часткової власності згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №570204, виданого Києво-Святошинським районним відділом земельних ресурсів від 16.03.2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010532900711. Відповідно до\~ст.\~1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Тобто, Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги, як донька померлої [PERSON] , [INFO] . Слід також зазначити, що оскільки Позивач, як спадкоємець за законом, прийняла спадщину, що відкрилася після смерті її матері [PERSON] , [INFO] , інших спадкоємців не має, до неї перейшли всі права і обов`язки, що належали померлій на день смерті. Як вже зазначалося вище, на момент смерті [PERSON] , [INFO] їй належала на праві власності також і частина земельної ділянки площею 29,2039 га, кадастровий номер 3222485200:04:018:0013, згідно Списку співвласників земельної ділянки порядковий номер 005, частка у спільній власності становить 0,3442 га, що в свою чергу означає перехід права власності частини земельної ділянки в порядку спадкування за законом до осіб, що прийняли спадщину. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, про задоволення позову та визнання за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] [INFO] права власності на частку 0,3442 га земельної ділянки загальною площею 29,2039 га, кадастровий номер 3222485200:04:018:0013, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Ірпінської територіальної громади Бучанського району (до адміністративно-територіального поділу: Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району) Київської області, згідно Списку співвласників земельної ділянки порядковий номер 005. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved