Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Довбиш О.Л., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на дитину, посилаючись на те, що між сторонами існують правовідносини щодо утримання їхнього спільного сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2015 року у справі №127/22851/15-ц з відповідача [PERSON] було стягнуто на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина у твердій грошовій сумі 700,00 грн щомісячно, починаючи з 28 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання зазначеного рішення судом 01 грудня 2015 року було видано виконавчий лист, який направлено до Третього відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Як вбачається з наданих позивачкою доказів, на початку 2024 року між сторонами було досягнуто домовленості, що відповідач сплачуватиме аліменти добровільно, у зв`язку з чим позивачка подала заяву про повернення виконавчого документа. Згідно з постановою державного виконавця від 09 січня 2024 року, виконавчий документ було повернуто стягувачці. Проте, як зазначає [PERSON] , відповідач свої зобов`язання добровільно не виконував, упродовж 20242025 років аліменти не сплачував, чим фактично ухиляється від виконання батьківського обов`язку щодо утримання сина. Позивачка вказує, що на даний час її матеріальний стан істотно змінився, оскільки вона разом із сином тимчасово проживає в Республіці Польща, де значно зросли витрати на житло, харчування, освіту, медичне обслуговування та інші потреби дитини. У зв`язку з цим позивачка вважає, що встановлений у 2015 році розмір аліментів у твердій грошовій сумі 700 грн є недостатнім для належного забезпечення потреб сина і не відповідає сучасним економічним умовам. З метою забезпечення стабільного рівня утримання дитини позивачка просить суд змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 02.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Відповідач наданим йому процесуальним законодавством правом не скористався, відзиву на позов у встановлені законом строки не подав. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Довбиш О.Л. в судове засідання не з`явилися, але представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги. Проти ухвалення заочного рішення не заперечили. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду позивача, суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] , 1988 року народження, звернулася до суду з позовом до [PERSON] , 1986 року народження, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2015 року у цивільній справі №127/22851/15-ц, а саме з твердої грошової суми 700 грн щомісячно на частку від доходу відповідача у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних сімейних відносинах (цивільному шлюбі), від яких мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , у якому батьком дитини зазначено [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . Рішенням Вінницького міського суду від 12.11.2015 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] було задоволено позовні вимоги та стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі 700 грн щомісячно, починаючи з 28.09.2015 року до досягнення дитиною повноліття. У подальшому позивачка подала до Третього відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчий документ для примусового виконання. Це підтверджується копією заяви про відкриття виконавчого провадження та повідомленням державного виконавця про його відкриття. Однак на початку 2024 року між сторонами, зі слів позивачки, було досягнуто домовленості, що відповідач сплачуватиме аліменти добровільно. У зв`язку з цим [PERSON] звернулася із письмовою заявою до виконавчої служби про повернення виконавчого документа. У матеріалах справи наявна копія постанови державного виконавця від 09.01.2024 року про повернення виконавчого документа стягувачці без виконання. Позивачка зазначає, що, попри домовленість, відповідач свій обов`язок не виконав упродовж 20242025 років не сплачував жодних коштів на утримання сина. Для підтвердження цього судом досліджено: довідку з ДВС про відсутність сплати аліментів після повернення виконавчого листа; копії банківських виписок та квитанцій, що підтверджують відсутність переказів від відповідача; пояснення самої позивачки, надані у письмовій формі, які узгоджуються з іншими доказами. Таким чином, суд вважає доведеним факт ухилення відповідача від добровільної сплати аліментів після припинення примусового виконання рішення. Позивачка зазначає, що з січня 2024 року вона разом із сином тимчасово проживає у Республіці Польща, що підтверджується копією орендного договору житла (umowa najmu mieszkania) у м. Люблін (Польща); копією документа тимчасового перебування (Karta pobytu); копією довідки зі школи (Szkoіa Podstawowa w Lublinie), що свідчить про навчання її сина у Польщі. З наданих документів убачається, що позивачка оплачує житло, комунальні послуги, шкільні збори, харчування, транспортні витрати, що підтверджується копіями квитанцій про оплату, долучених до матеріалів справи. Таким чином, суд дійшов висновку, що матеріальне становище позивачки погіршилося, а фінансові потреби дитини істотно зросли у зв`язку з проживанням за кордоном. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені або у частці від доходу матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором одержувача аліментів. Спосіб стягнення аліментів може бути змінений за рішенням суду за позовом одержувача. Згідно зі статтею 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути змінено у разі зміни матеріального або сімейного стану сторін, погіршення чи поліпшення їхнього здоров`я, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Суд також враховує положення статей 182, 183, 184 СК України, відповідно до яких при визначенні розміру аліментів враховуються: матеріальний стан дитини; матеріальне становище платника; наявність у платника інших утриманців; інші обставини, що мають істотне значення. Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 дійшов висновку, що зміна способу стягнення аліментів (з твердої суми на частку або навпаки) є формою зміни розміру аліментів і не потребує окремого доведення мотивів такого вибору з боку стягувача. Враховуючи, що встановлений у 2015 році розмір аліментів у твердій грошовій сумі 700 грн є значно нижчим від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд вважає, що цей спосіб не забезпечує належного рівня утримання дитини та суперечить її найкращим інтересам, гарантованим статтею 3 Конвенції про права дитини та статтями 7, 8 СК України. Оцінивши сукупність наданих позивачкою доказів копії рішення суду 2015 року, виконавчий лист, постанову ДВС про повернення виконавчого документа, фінансові документи, довідки, копії квитанцій, документи, що підтверджують перебування у Польщі, суд дійшов висновку, що: матеріальне становище позивачки змінилося у гірший бік потреби дитини зросли; розмір раніше визначених аліментів не відповідає реальним витратам на утримання дитини; зміна способу стягнення аліментів є обґрунтованою, справедливою та відповідає найкращим інтересам дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями СК України. За умовами частин першої та другої статті 155\~СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України). Відповідно до статті 182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У силу положень статей 183, 184\~СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Відповідно до частини першої статті 192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192\~СК України в системно взаємозв`язку зі статтею 181\~СК України зміна розміру аліментів може полягати і у зміні способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Враховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Правозастосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом частини 3 статті 181\~СК України право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Звертаючись до суду із позовом про зміну способу стягнення аліментів позивач визначила способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу батька, що відповідає вимогам закону. Стаття 182\~СК України визначає чіткий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а батьки зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей незалежно від наявності можливості надавати таку допомогу. Будь-яких доказів того, що платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, чи наявності інших обставин, що мають істотне значення, які б могли бути підставою визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, суду не надано. Сімейне право встановлює принцип рівності прав та обов`язків як батька, так і матері, передбачає здійснення батьківських прав та обов`язків відповідно до інтересів дітей. Статтею 141\~СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому розмір аліментів в сумі 700 гривень, які стягуються за рішенням Вінницького міського суду від 12.11.2015 року за позовом [PERSON] до [PERSON] було задоволено позовні вимоги та стягнення аліменти у твердій грошовій сумі 700 грн щомісячно, починаючи з 28.09.2015 року до досягнення дитиною повноліття, явно не є достатньою сумою для задоволення потреб дитини та більш ніж втричі меншим прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відтак встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено відповідно до статті 89 ЦПК України, суд приходить висновку про те, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів 1/4 частка заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що узгоджується з вимогами частини 2 статті 182 СК України. При цьому суд виходить із захисту інтересів перш за все самої дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька. Відповідач є здоровою людиною, працездатного віку, інших утриманців немає, протилежних доказів суду він не надав, а тому має змогу і зобов`язаний згідно з положеннями Сімейного кодексу\~України надавати допомогу на утримання дитини для забезпечення її життєвих потреб. В позовній заяві позивач ставить вимогу про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та змінити спосіб стягнення аліментів із твердої грошової суми на частку від доходу відповідача у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути на користь держави 1211,20 гривень судового збору.

Outcome: approved