Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

У лютому 2025 року керівник Дарницької окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач 1) та [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач 2, а разом відповідачі) про усунення перешкод у володінні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності та скасування реєстрації земельної ділянки. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на території Дарницького району міста Києва за адресою: [ADDRESS] сформовано земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:90:239:0017 площею 0,1000 га, яка повністю розташована в межах прибережної захисної смуги ландшафтного заказника місцевого значення озера «Заплавне», належить до земель водного фонду та до об`єктів екологічної мережі. На цей час право власності територіальної громади столиці на об`єкт екомережі порушено через незаконну держану реєстрацію земельної ділянки, зміну її цільового призначення та незаконну реєстрацію права власності на неіснуючий житловий будинок на цій ділянці. Так, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кузьменко Ю. В. прийнято рішення № 56330812 від 27 січня 2021 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) зареєстровано право власності [PERSON] на житловий будинок загальною площею 120,2 кв.м., житловою площею 62,8 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2277626480000). У подальшому, між [PERSON] та [PERSON] 03 листопада 2021 року укладено договір купівлі-продажу указаного житлового будинку. 03 листопада 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О. В., на підставі даного договору купівлі-продажу житлового будинку прийнято рішення № 61337889 від 03 листопада 2021 року та здійснено реєстрацію права власності за [PERSON] на вказаний житловий будинок. Державна реєстрація земельної ділянки відбулася з порушенням вимог земельного законодавства, на підставі технічної документації, яка розроблена під будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, якого не існує, право власності на який зареєстровано без правовстановлюючих документів, з порушенням законодавства України про державну реєстрацію, а також з урахуванням того, що Київська міська рада про передачу зазначеної земельної ділянки у власність або у користування (оренду) будь-яким фізичним або юридичним особам не приймала. Відтак, земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:239:0017 сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні статті 79-1 ЗК України, при цьому речове право на неї у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на цей час не зареєстроване. При цьому, Київська міська рада, як власник та єдиний розпорядник земельних ділянок комунальної власності, не приймала рішень щодо передачі (надання) у власність чи користування будь-яким фізичним чи юридичним особам спірної земельної ділянки. Оскільки рішення про державну реєстрацію права власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна, а також формування та державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:239:0017, здійснені з порушенням вимог законодавства, вони підлягають скасуванню у судовому порядку. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. Відповідачі своїм правом на подачу відзиву на позов не скористалися. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні прокурор позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, будь-яких заяв/клопотань з процесуальних підстав від них до суду не надходило. Відповідно до приписів частини другої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною третьою статті 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що сторони були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду справи, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи або з інших процесуальних питань від них не надходило, враховуючи строки розгляду справи, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності відповідачів, які були належним чином повідомлені про день та час судового засідання, за наявними у справі матеріалами. Суд, вислухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Згідно частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у разі порушення або загрози порушення таких інтересів, якщо їх захист не здійснюється або здійснюється неналежним чином уповноваженим органом. Так, спірні правовідносини виникли у зв`язку із незаконним формуванням, зміною цільового призначення та державною реєстрацією права власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна, що створює перешкоди у здійсненні територіальною громадою м. Києва правомочностей власника земель комунальної власності. Судом встановлено, що відповідно до довідки (витягу) з містобудівного кадастру, фрагменту функціональних зон територій, визначених містобудівною документацією, що містить інформацію про функціональні зони території, планування обмеження відповідно до Генерального плану міста Києва, наданої Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом № 055-5356 від 04 червня 2024 року, прибережна захисна смуга озера «заплавне» встановлена від урізу води водного об`єкту до лінії дороги вул. Березнева у Дарницькому районі м. Києва. Рішенням Київської міської ради № 4595/4636 від 14 травня 2022 року «Про оголошення природної території ландшафтним заказником місцевого значення «Озеро Заплавне», оголошено ландшафтним заказником місцевого значення «Озеро Заплавне» природну територію озера «Заплавне та його прибережну захисну смугу орієнтовною площею 70,8 га у Дарницькому районі м. Києва згідно з додатком. Відповідно до інформаційної довідки з Державного земельного кадастру про земельну ділянку,03 лютого 2021 року зареєстрована земельна ділянка по [ADDRESS] площею 0,1000 га, якій присвоєно кадастровий номер 8000000000:90:239:0017. Розташування спірної земельної ділянки в межах прибережної захисної смуги озера «Заплавне» та відсутність на ній об`єктів нерухомості підтверджується протоколами огляду місця події від 09 серпня 2021 року та 14 червня 2024 року, протоколом огляду інтернет ресурсу від 25 травня 2022 року, актом обстеження земельної ділянки № 21-0775-02 від 09 листопада 2021 року, а також супутниковими знімками із сайту Google Earh Pro за період з серпня 2005 року по червень 2022 року. Відповідно до статті 58 Земельного кодексу України (далі по тексту - ЗК України) та статті 4 Водного кодексу України (далі по тексту - ВК України), землі, зайняті водними об`єктами, болотами, а також прибережними захисними смугами, належать до земель водного фонду. Згідно з частиною четвертою статті 83 ЗК України, землі водного фонду не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків, прямо передбачених законом, які до спірних правовідносин не застосовуються. Крім того, відповідно до статей 3, 5 Закону України «Про екологічну мережу України», землі водного фонду є складовою екологічної мережі України та підлягають особливій охороні, а їх використання має здійснюватися з дотриманням принципу збереження цілісності екосистеми. Суд звертає увагу, що правовий режим земель водного фонду є імперативним та визначається їх природними властивостями, а не формальними записами в державних реєстрах. Фактичне знищення водного об`єкта шляхом засипання не змінює правового статусу відповідної земельної ділянки. Таким чином, спірна земельна ділянка є об`єктом обмеженої обороноздатності, що виключає можливість її набуття у приватну власність та використання для житлової забудови. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, від 09 грудня 2020 року у справі № 676/190/18, відповідно до яких земельні ділянки водного фонду не можуть бути об`єктом цивільного обороту. Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що 21 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кузьменко Ю. В. прийнято рішення № 56330812 від 27 січня 2021 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), відкрито розділ на об`єкт нерухомого майна, та внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок загальною площею 120,2 кв.м., житловою площею 62,8 кв.м., що розташований по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2277626480000. Підставою для прийняття рішення та проведення державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості вказано технічний паспорт від 26 листопада 2020 року та довідка про показники об`єкта нерухомого майна № 77/6 від 26 листопада 2020 року, видані ФОП [PERSON] . У подальшому, між [PERSON] та [PERSON] 03 листопада 2021 року укладено договір купівлі-продажу указаного житлового будинку, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорногуз О. В. та зареєстровано в реєстрі за № 3642. Судом встановлено, що при внесенні відомостей до Державного земельного кадастру спірній земельній ділянці було визначено цільове призначення «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», що суперечить її фактичному правовому режиму. Відповідно до статті 21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання державної реєстрації недійсною. Київська міська рада як єдиний розпорядник земель комунальної власності не приймала рішень щодо відведення, зміни цільового призначення чи передачі у користування спірної земельної ділянки, що підтверджується листами департаменту земельних ресурсів КМДА. Отже, формування земельної ділянки та внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру здійснено за відсутності належної правової підстави, що є самостійною підставою для скасування такої реєстрації. За відсутності такого рішення формування земельної ділянки з кадастровим номером8000000000:90:239:0017 та її державна реєстрація у Державному земельному кадастрі суперечать вимогам статей 122, 123, 124, 125 та 79-1 ЗК України. Матеріалами справи підтверджено, що за [PERSON] , а в подальшому за [PERSON] , було зареєстровано право власності на житловий будинок, який фактично не існує, що підтверджується: протоколами огляду місця події; супутниковими знімками за період 2005-2024 років; відсутністю будь-яких дозвільних документів у ЄДЕССБ. Відповідно до статті 179 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Оскільки спірний житловий будинок як об`єкт матеріального світу не існує, він не є річчю, а отже, не може бути об`єктом права власності. Державна реєстрація права власності, відповідно до статті 182 ЦК України та статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не є підставою набуття права, а лише підтверджує вже існуюче право. Цей правовий підхід неодноразово підтверджено Великою Палатою Верховного суду (Постанови від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17, від 07 квітня 2020 року у справі №916/2791/13). Реєстрація неіснуючого об`єкта нерухомості та формування земельної ділянки водного фонду створили перешкоди у здійсненні територіальною громадою міста Києва правомочностей власника, що відповідно до статей 316, 317, 319 ЦК України є порушенням права власності. Верховний Суд у постанові від 19 травня 2020 року у справі №916/1608/18 зазначив, що державна реєстрація майна на чужій земельній ділянці фактично обмежує права її законного власника та підлягає судовому захисту. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники Справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна Сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, в силу вимог статей 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачами, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка належить до земель водного фонду та об`єктів екомережі; не може перебувати у приватній власності; сформована та зареєстрована з порушенням вимог закону; право власності на неіснуючий житловий будинок зареєстроване незаконно; інтереси держави та територіальної громади підлягають судовому захисту. У зв`язку з цим позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд покладає на відповідачів судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved