Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

У листопаді 2023р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 1-5) до відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі по тексту - ОСББ) «Глорія Парк», в якому просив суд: - зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні нежитловим приміщенням належним позивачу на праві приватної власності, а саме нежитлового приміщення № 25, розташованого в багатоквартирному житловому будинку - житлово-офісному торгівельному комплексі з підземним паркінгом за адресою: [ADDRESS] , шляхом надання безперешкодного доступу до приміщення та надання ключів від усіх дверних (навісних) замків до приміщення та усунення будь-яких перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить вищезазначене нежитлове приміщення № 25, загальною площею 4,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору № 25-А-оф купівлі - продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 01 червня 2016р. 28 лютого 2019р. власниками квартир/нежитлових приміщень багатоквартирного будинку по [ADDRESS] було створено ОСББ «Глорія Парк». 14 серпня 2023р. позивачем було виявлено, що відповідачем самовільно було здійснено заміну замків на дверях, на всіх етапах доступу до належного позивачу нежитлового приміщення, що фактично створило перешкоди позивачу до майна. При цьому в досудовому порядку керівник відповідача в категоричній формі відмовився надати позивачу дублікат нових ключів, обґрунтовуючи свою відмову тим, що приміщення відноситься до групи допоміжних та технічних приміщень будинку та перебуває у спільній власності співвласників будинку, у зв`язку з чим позивач також звернувся з заявою про вчинення кримінального правопорушення до правоохоронних органів. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не можливо, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження і призначено справу в підготовче засідання. 06 лютого 2024р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 49-52), в якому відповідач проти позову заперечив, зазначивши, що поданий позов не відповідає вимогам процесуального закону щодо його оформлення, а долучені до позову докази є неналежними і недопустимими, оскільки не засвідчені в установленому законом порядку. При цьому сторона відповідача звертала увагу суду, що відповідач ніколи не обмежував доступ позивача до належного йому на праві приватної власності майна, а саме нежитлового приміщення № 25. 08 березня 2024р. позивачем було подано відповідь на відзив (а.с. 103-107), в якій позивач заявлені позовні вимоги підтримав, наголошуючи, що поданий позов відповідає за змістом положенням ст. 175 ЦПК України, враховуючи ту обставину, що судом було постановлено ухвалу про відкриття провадження по справі. Також сторона позивача вважає, що нею було у встановленому законом порядку засвідчені документи, які додані до позову, в якості доказів. Крім того, сторона позивача наголошувала, що відповідач фактично визнав факт перешкод позивачу у користуванні майном, шляхом надання відповіді на адвокатський запит, в якій відповідач погодився, що були встановлені додаткові засоби безпеки (замки) лише на вході до майна, що перебуває у спільній сумісній власності співвласників будинку. 02 квітня 2024р. на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. 76-79), в яких сторона відповідача проти позову заперечила, зазначивши, що відповідь на відзив не відповідає процесуальним вимогам Закону. Також сторона відповідача наголосила, що в досудовому порядку, у відповіді на адвокатський запит, сторона відповідача зазначала, що у доступі до нежитлового приміщення позивача, відповідач жодним чином не здійснює перешкоди, а також звертала увагу суду, що позивачем некоректно зазначено розташування цього нежитлового приміщення. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2025р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, наведених у позові, відповіді на відзив, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечила, з підстав наведених у відзиві на позов, запереченнях на відповідь на відзив, просила суд відмовити, в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що позивач є власником нежитлового приміщення № 25, загальною площею 4,9 кв.м., за адресою: [ADDRESS] (дата державної реєстрації права власності - 27 вересня 2019р.; номер відомостей про речове право: 33476599), на підставі договору № 25-А-оф купівлі-продажу майнових прав на нежитлове приміщення від 01 червня 2016р., укладеного між позивачем та ТОВ «Київресурсбуд». Судом встановлено, що 05 лютого 2019р. власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків [ADDRESS] та [ADDRESS] , відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» було створено ОСББ «Глорія Парк», яке було зареєстровано, як юридична особа 28 лютого 2019р. Згідно п. 2 Статуту відповідача, завданням та предметом діяльності об`єднання є: забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами; забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач [PERSON] зазначав, що відповідачем ОСББ «Глорія Парк» самовільно було здійснено заміну замків на дверях, на всіх етапах доступу до належного позивачу нежитлового приміщення № 25, що фактично створило перешкоди позивачу до майна, та позбавляє його права користуватись ним, що є порушенням його права власності на це нежитлове приміщення. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950р.), ратифікованою Законом України від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого Протоколу до неї (1952р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в ст. 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до змісту частини четвертої цієї статті якщо порядок володіння та користування спільним майном відповідно до часток співвласників у праві спільної часткової власності визначений рішенням суду, він є обов`язковим і для особи, яка згодом придбає у праві спільної часткової власності на це майно. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ( ч. 2 ст. 15 ЦК України ) Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до ч. 3 цієї статті кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тлумачення ст. 391 ЦК України дає підстави для висновку, що негаторний позов - це вимога власника (особи, яка має речове право на чуже майно) про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником (особою, яка має речове право на чуже майно) права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника (особи, яка має речове право на чуже майно), тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі нежитлового приміщення, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Так, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, стороною позивача, в якості доказів було надано відповідь на адвокатський запит, технічний паспорт на будинок [ADDRESS] , технічний паспорт на нежитлове приміщення № 25 (а.с. 14-26), заява представника позивача до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 28, 29). Однак, з зазначених вище доказів сторони позивача, не вбачається, коли саме відповідачем було здійснено заміну замків на відповідних дверях, та яких приміщеннях, що перешкоджає позивачу здійснювати право користування належним йому майном, нежитловим приміщенням № 25 в будинку [ADDRESS] . В судовому засіданні, представник позивача не міг пояснити суду, враховуючи обраний стороною позивача спосіб захисту, від яких дверних (навісних) замків до приміщення/приміщень, відповідач повинен надати позивачу ключі в будинку [ADDRESS] . При цьому в судовому засіданні, представник відповідача звертала увагу суду, що додаткові засоби безпеки (замки) були встановлені лише на вході до майна, що перебуває у спільній власності співвласників багатоквартирного будинку, зокрема допоміжних приміщень та технічних, і відповідачем не чиняться перешкоди позивачу у користуванні його майном - нежитловим приміщенням № 25. В ході розгляду справи, судом було зобов`язано сторін протокольною ухвалою, здійснити вихід до будинку [ADDRESS] , в якому розташоване, належне позивачу нежитлове приміщення № 25, для з`ясування обставин наявності перешкод для користування позивачем цим приміщенням. На виконання зазначеної ухвали суду, стороною позивача було надано відеозапис, та фотознімки (а.с. 116-126), на яких відображено під`їзд будинку [ADDRESS] , на відеозапису представник позивача не має змоги відкрити вхідні двері, при цьому з наданих стороною позивача доказів не можливо встановити до якої саме секції будинку не могла потрапити представник позивача. В свою чергу, стороною відповідача на виконання ухвали суду було надано Акт № 1910-1 про наявність/ відсутність перешкод у користуванні нежитловим приміщенням від 19 жовтня 2024р. (а.с. 135-136), складений Головою Правління, членами Правління ОСББ «Глорія Парк», відповідно до якого будинок має 14 поверхів та складається з 4 секцій ( А, Б, В, Г). Н першому поверсі всіх секцій розташовані нежитлові приміщення з окремими входами зі сторони вулиці: секція А - нежитлові приміщення №№ 1-3; секція Б - нежитлові приміщення №№ 4; секція В - нежитлові приміщення №№ 6, 7; секція Г - нежитлові приміщення №№ 8-13. 3 другого по чотирнадцятий поверхи розташовані житлові квартири. Вхід до квартир розташований зі сторони двору і вільний для власників. Під всіма секціями будинку розташовані підвальні приміщення і частина підземного паркінгу. Підвальні приміщення призначені для забезпечення функціонування систем життєзабезпечення будинку. Зокрема там розташовані: електрощитові, індивідуальний тепловий пункт, насосні станції господарського водопостачання та насосні станції пожежегасіння, трубопроводи системи водопостачання та системи опалення, труби системи каналізації, виходи вентиляційних каналів, дренажні канали і дренажний насос (відкачка ґрунтових вод), обладнання провайдерів «Інтернету» та проходить міська тепломагістраль. Вхід до підвального приміщення (підвалу) секції А вільний, здійснюється зі сторони паркінгу, при цьому підвал цієї секції використовується, співвласниками будинку, як укриття під час повітряної тривоги. В судовому засіданні представник відповідача наголошувала, що сторона позивача зазначала, та з наданих стороною позивача документів вбачається, що нежитлове приміщення № 25, належне позивачу, розташоване саме в секції А, і вхід до цієї секції є вільним, зі сторони паркінгу будинку. Вхід до підвальних приміщень секцій Б, В, Г будинку [ADDRESS] контролюється адміністратором і є також вільним. Також представник відповідача, зазначала, що в будинку відсутній напівпідвал, як і цокольний поверх. Протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не були спростовані надані стороною відповідача відомості, про відсутність/неможливість позивача потрапити та користуватись належним йому майном - нежитловим приміщенням № 25, у вищезазначеному будинку [ADDRESS] . У пункті 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до: положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК України 2004 року), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною позивача не було підтверджено належними і допустимими доказами наявність перешкод зі сторони відповідача позивачу у користуванні належним йому вище зазначеним нежитловим приміщенням, а тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Outcome: dismissed