Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

06.09.2024 р. позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: приватне акціонерне товариство страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в розмірі 139487,44 грн., моральної шкоди у розмірі 25000,00 грн., витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 15000,00 грн., витрати за проведення звіту у розмірі 4500,00 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 27.02.2025 р. через систему «Електронний суд» подано пояснення від представника приватного акціонерного товариства страхової компанії «ІНТЕР-ПОЛІС». Сторони, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення не подано. Крім того, в силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні встановлено, що 31.12.2021 р. о 08:40 год. на а/д «Київ-Одеса» 31 км. у напрямку м. Києва на території Фастівського району Київської області, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Chevrolet Lacetti, д.н.з. [NUMBER] , у порушення правил п. п. 14.1, 2.3б ПДР України, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміну, у результаті чого на слизькій дорозі здійснив зіткнення з автомобілем Mercedes Benz E200, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказані обставини встановлені постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.03.2023 р. по справі №362/3899/22, згідно якої [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Та постановою Київського апеляційного суду від 28.02.2024 р. апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, [PERSON] , повернуто особі, яка її подала. Згідно з вимогами ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказана вище постанова Васильківського міськрайонного суду Київської області набрала законної сили 08.04.2023 р., а отже відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України встановлені в ній факти та обставини не підлягають доказуванню. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілого, була застрахована в ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» (надалі Третя особа без самостійних вимог на стороні Відповідача), про що зазначено в страховому полісі № [NUMBER] . При цьому страхова сума на відшкодування шкоди спричинено майну складає 130 000 грн., а розмір погодженої сторонами франшизи 0 грн. На день звернення з цивільним позовом до суду, з ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» було погоджено суму та виплачено в межах ліміту страхового відшкодування кошти в розмірі 100 000,00 грн. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №12/42.05.24 р. від 31.05.2024 р., оціненої ФОП « [PERSON] », який діє на підставі Свідоцтва та Сертифікату суб`єкта оціночної діяльності №214/2022 від 27.05.2022 р. Фондом державного майна України. Майнові збитки, які [PERSON] поніс внаслідок пошкодження автомобіля марки MERCEDES BENZ E200, д.н.з. [NUMBER] , було оцінено у розмірі 260 865,00 грн. Ринкова вартість КТЗ MERCEDES BENZ E200, д.н.з. [NUMBER] до пошкодження 260 865,00 грн.; Вартість відновлювального ремонту КТЗ MERCEDES BENZ E200, д.н.з. [NUMBER] 542 038,78 грн. Ринкова вартість КТЗ після пошкодження 16377,56 грн. Значення коефіцієнту фізичного зносу 0,7000. Позивач залишає за собою право на залишки транспортного засобу та розраховуючи фактичні завдані матеріальні збитки після повного розрахунку з «ПрАТ «СК Інтер-Поліс» слід враховувати наступне: 260 865,00 грн. (матеріальний збиток за знищення КТЗ) ¬ 16 377,56 грн. (залишки КТЗ після пошкодження) ¬ 100 000,00 гривень (виплата «ПрАТ «СК «Інтер-Поліс») ¬ 30 000,00 грн. (погоджена сума з «ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» від якої Позивач відмовився) = 114 487,44 грн. (фактична сума матеріального збитку за пошкоджений КТЗ). У досудовому порядку питання повного відшкодування матеріальної шкоди позивачеві вирішено не було, а відтак, [PERSON] змушений звернутися до Васильківського міськрайонного суду Київської області (за місцем заподіяння матеріальної шкоди) з відповідним позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Варто зазначити, що порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено ст. 1194 ЦК України за змістом якої, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки заподіяна позивачеві матеріальна шкода була відшкодована йому не в повній мірі, а саме залишилась невідшкодованою сума 114 487,44 грн., то виходячи з приписів чинного законодавства України та актуальних висновків Верховного Суду, вона має бути відшкодована потерпілому саме водієм ¬ винуватцем ДТП, тобто відповідачем у справі [PERSON] . Положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі, або відшкодувати завдані збитки у повному розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Тож є очевидним, що понесені позивачем витрати на відновлення пошкодженого майна мають бути відшкодовані у повному обсязі. Стосовно відшкодування заподіяної моральної шкоди слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Вина [PERSON] доведена постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.03.2023 р. у справі №362/3899/22. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. При цьому, згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Результатом неправомірних дій відповідача є спричинення ДТП, пошкодження транспортного засобу позивача, чим останньому завдана моральна шкода, що полягає в порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовжувати активне, звичне для нього життя. Все це призвело до зайвого душевного напруження, стало причиною зміни його емоційно-психологічного стану та погіршення самопочуття. Доводилось часто пояснювати знайомим причини ДТП та фактично доводити власну невинуватість. На період ремонту автомобіля позивач не мав можливості комфортно пересуватись, зазнав певних незручностей, що також призводило до зайвих витрат коштів і часу. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, довелося відкласти, а від деяких з них позивач та його родина взагалі змушені були відмовитись, що спричинило порушення розпорядку тижня позивача. З часу вчинення відповідачем правопорушення сплинув досить тривалий період часу, проте останній не вжив заходів щодо повного відшкодування позивачеві матеріальної і моральної шкоди, що не сприяло усуненню негативних наслідків, вчиненого [PERSON] правопорушення, а навпаки лише затягував час шляхом неодноразовою подачею апеляційних скарг на постанову Васильківського міськрайонного суду Київської області. Зазначене, не могло не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнав позивач. Отже, очевидним є те, що вчиненим відповідачем правопорушенням позивачеві завдано ще й моральної шкоди. Відповідно до абзацу 1, 2 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 р.) під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок фізичних чи моральних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльності інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушені права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Окремо хочу звернути увагу суду на правову позицію Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладену у Постанові від 22 квітня 2019 р. у справі №761/14285/16-ц щодо обґрунтування заподіяння моральної шкоди, де Верховний Суд дійшов висновків, що «…вже сама участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, а тому посилання заявника у касаційній скарзі на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди є безпідставним». Компенсація за моральну шкоду позивачеві необхідна для відновлення попереднього психологічного стану, суму якої з урахуванням розумності та справедливості він оцінює в 25 000,00 (двадцять п`ять тисяч) грн. При визначенні розміру моральної шкоди, суд врахувує суть позовних вимог, характер правопорушення у ступінь вини відповідача, глибину душевних страждань позивача і їх значну тривалість, радикальні вимушені зміни у житті позивача, час і зусилля, які були докладені для відновлення попереднього стану транспортного засобу, фактичну байдужість відповідача до проблем позивача, які виникли в результаті пошкодження і ремонту його автомобіля, а також вимог справедливості та розумності і має задовольнити цивільний позов у частині моральної шкоди у повному обсязі. Необхідність вирішення спору шляхом звернення до суду з цим позовом вже призвели до понесення позивачем судових витрат у вигляді сплати коштів ФОП [PERSON] за звіт про оцінку вартості матеріального збитку у розмірі 4500,00 грн., що підтверджується Актом надання послуг №12/42.05.24 від 31.05.2024 р. , судового збору у розмірі 2 422,40 грн., а також витрат на правничу адвоката ¬ 15 000,00 грн., що разом складає 21 922,4 грн., і є сумою судових витрат у розумінні п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України та які за результатами розгляду справи мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Адже, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно з ч. 3 цієї ж статті належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу та які пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, за результатами розгляду справи судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у т.ч. й витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Слід також наголосити на актуальній судовій практиці Верховного Суду, яка стосується стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу та яку було вкотре викладене у постанові від 06 грудня 2023 р. у справі № 905/493/22. Зокрема, у вказаній вище справі Верховний Суд зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Така позиція висловлена Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.03.2019 р. у справі №922/445/19, Верховним Судом у постановах від 29.10.2020 р. у справі № 686/5064/20, від 19.01.2022 р. у справі № 910/789/21 (п. 33 Постанови). Беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, зокрема, підготовку процесуального документа, виступ в суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації процесуальних прав та захист інтересів клієнта (п. 45 Постанови). Верховний Суд у постановах від 25.05.2021 р. у справі № 910/7586/19, від 20.07.2021 р. у справі № 922/2604/20, від 18.05.2022 р. у справі № 910/4268/21, від 26.10.2022 р. у справі № 910/4277/21, від 18.04.2023 р. у справі № 903/378/22, від 23.03.2023 р. у справі № 921/434/21, від 25.04.2023 р. у справі № 910/21424/21 висловлював правову позицію про те, що такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги у підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. Зазначені висновки Верховного Суду є сталими та ґрунтуються на аналізі складових часу, необхідного для належного здійснення адвокатом представництва інтересів клієнта (п. 61 Постанови). Враховуючи ту обставину, що звертатися до суду позивач змушений через небажання відповідача добровільно сплатити відшкодування заподіяної ним матеріальної та моральної шкоди, тож судові витрати позивача на оплату правничої допомоги адвоката безпосередньо пов`язані з розглядом справи та були неминучими, а відтак саме на відповідача мають бути покладені усі документально підтверджені судові витрати позивача. Встановивши, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача в майнової та моральної шкоди. На підставі ст. 141 ЦПК України оскільки судом задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати з оплати судового збору.

Outcome: approved