Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

28 серпня 2025 року до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя надійшла заява [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначено, що [INFO] на території російської федерації: Московська область, м. Щолкове, дп Загорянський, померла мати заявниці - [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Красний Луч, Ворошиловградської області, громадянка України, РНОКПП [NUMBER] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Факт родинних відносин між заявницею [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження заявниці та свідоцтвом про укладення шлюбу, відповідно до якого заявниця змінила прізвище на « [PERSON] ». Напередодні повномасштабного вторгнення рф, мати заявниці - [PERSON] поїхала до своєї подруги, яка мешкає у Московській області, рф. Після 24.02.2025 року , стан її здоров`я стрімко погіршився і вона вимушена була залишитися на лікування у м. Щолкове. У зв' язку із бойовими діями, станом здоров`я, [PERSON] вже не мала можливості повернутися до м. Запоріжжя. Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 13.10.2023 року, видане мової оригіналу «95050002 Муниципальное бюджетное учреждение городского округа Балашиха» «Многофункциональный центр предоставления государственных и муниципальных услуг населению городского округа Балашиха» та довідкою про смерть №С-03134 від 13.10.2023 року, виданою «Муниципальное бюджетное учреждение городского округа Балашиха «Многофункциональный центр предоставления государственных и муниципальных услуг населению городского округа Балашиха». Заявниця позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки факт смерті відбувся на території російської федерації, яка наразі є територією країни-агресора та на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Так, Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), до якого звернулася заявниця із заявою про державну реєстрацію смерті своєї матері, [PERSON] , відмовив їй у такій реєстрації, зазначивши у своїй відповіді №1093/32.8.-01-23 від 29.07.2025, що документи, надані для підтвердження факту смерті [PERSON] , не відповідають формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545 «Про порядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року №1150/13024. Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Встановлення факту смерті [PERSON] породжує юридичні наслідки для заявниці, при цьому, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті. Просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Красний Луч, Ворошиловградської області, громадянки України, яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та померла [INFO] , на території російської федерації: Московська область, м. Щолкове, дп Загорянський. 22.08.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. 27.10.2025 року заявниця [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. 22.09.2025 року начальник Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомила, що станом на 12.09.2025 року за результатами перевірки у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актових записів про смерть громадянки [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] не виявлено. Просила розглянути справу з урахуванням норм чинного законодавства за відсутності представника зацікавленої особи.наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. В цій справі, що розглядається, Верховний Суд у своїй постанові від 11.12.2024 року зазначив, що згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦС можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.08.2024 року у справі №643/8133/23 (провадження №61-3831св24). Судом встановлено, що [INFO] на території російської федерації: Московська область, м. Щолкове, дп Загорянський, померла мати заявниці - [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Красний Луч, Ворошиловградської області, громадянка України, РНОКПП [NUMBER] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Факт родинних відносин між заявницею [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження заявниці та свідоцтвом про укладення шлюбу, після якого заявниця отримала прізвище « [PERSON] ». Напередодні повномасштабного вторгнення рф, мати заявниці - [PERSON] поїхала до своєї подруги, яка мешкає у Московській області. Після 24.02.2025 року, стан її здоров`я стрімко погіршився і вона вимушена була залишитися на лікування у м. Щолкове. У зв' язку із бойовими діями, станом здоров`я, [PERSON] вже не мала можливості повернутися до м. Запоріжжя. Факт смерті підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 13.10.2023 року, видане мової оригіналу «95050002 Муниципальное бюджетное учреждение городского округа Балашиха» «Многофункциональный центр предоставления государственных и муниципальных услуг населению городского округа Балашиха» та довідкою про смерть №С-03134 від 13.10.2023 року, виданою мової оригіналу «Муниципальное бюджетное учреждение городского округа Балашиха «Многофункциональный центр предоставления государственных и муниципальных услуг населению городского округа Балашиха». Листом від 29.07.2025 року №1093/32.8-01-23 Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відмовив заявниці у реєстрації смерті, зазначивши, що документи, надані для підтвердження факту смерті [PERSON] , не відповідають формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 року №545 «Про порядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року №1150/13024. Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Встановлення факту смерті [PERSON] породжує юридичні наслідки для заявниці, при цьому, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту смерті. Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану та регулює Закон України від 01.07.2010 №2398-VI "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" (далі - Закон №2398-VI). Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 3 Закону України "Про органи реєстрації актів громадянського стану" визначено, що правову основу діяльності органів реєстрації актів громадянського стану визначають Конституція України, цей Закон та інші акти законодавства України. Положеннями ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до цього Закону, Цивільного та Сімейного кодексів України та інших актів законодавства органами державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1 статті 6 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" передбачено, що відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" у редакції від 23.12.2022, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. На час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.93, ст.13 даної Конвенції було передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних сторін доказовою силою офіційних документів. 23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 №2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.93". Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з російською федерацією та республікою Білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22.01.93 року та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28.03.97 та вихід України з Конвенції від 22.01.93 та Протоколу від 28.03.97. Так, дія Конвенції від 22.01.1993 та Протоколу від 28.03.97 зупинена з 27.12.2022 року. Заявниця позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть своєї матері у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, через те, що факт її смерті відбувся на території російської федерації після розриву дипломатичних відносин. Заявниця не має оригіналів вищевказаних документів, оскільки мати померла після початку повномасштабного вторгнення рф на території російської федерації. На підставі копій документів отримати оригінал свідоцтва про смерть неможливо. Слід зазначити, що дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах зупинено у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь на підставі Закону №2783-IX від 01.12.2022 року. В даному випадку, та у зв`язку із тим, що мати заявниці померла на території російської федерації, однак, оригіналу свідоцтва вона не має, отримати його на території російської федерації громадянами України неможливо, є необхідність у встановленні юридичного факту про смерті та подальшого отримання свідоцтва про смерть в Україні. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення факту, що має юридичне значення. Приписами п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Як роз`яснено у п.п.13, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Положеннями ст.ст.3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Встановлення даного факту заявнику необхідно, для проведення державної реєстрації смерті матері - [PERSON] на території України, отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка та реалізації своїх спадкових прав. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на території російської федерації: Московська область, м. Щолкове, дп Загорянський.

Outcome: approved