Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Позивач, [PERSON] , через свого представника звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванюта Іван Миколайович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивовано тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис № 61611 від 26.05.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості у розмірі 16 499,89 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис № 61611 від 26.05.2021 року виданий Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірно відкрито виконавче провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення на прострочену заборгованість. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають до стягненню за виконавчим написом, чим порушив ЗУ «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того вказує на те, що під час вчинення виконавчого напису кредитний договір був нотаріально не посвідчений, що суперечить нормам закону. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року матеріали цивільної справи №758/10095/24 передано для розгляду за підсудністю до Дніпровського районного суду міста Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12.02.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Представнику позивача Працевитому Г.О. копію ухвали про відкриття провадження у справі направлялася в його електронний кабінет в «Електронному суді», що підтверджується довідкою про доставку електронного документа. Відповідачу, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» копію ухвали про відкриття провадження у справі направлялася в його електронний кабінет в «Електронному суді», що підтверджується довідкою про доставку електронного документа, проте Товариство не скористалося процесуальним правом подачі письмових пояснень на позовну заяву у встановлений законом строк. Третій особі приватному виконавцю Іванюта І.М. копію ухвали про відкриття провадження у справі направлялася в його електронний кабінет в «Електронному суді», що підтверджується довідкою про доставку електронного документа. Третій особі приватному нотаріусу Остапенко Є.М. копію ухвали про відкриття провадження у справі направлялася в його електронний кабінет в «Електронному суді», що підтверджується довідкою про доставку електронного документа. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 26 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 61611 щодо звернення стягнення з громадянки України, якою є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , який(а) є боржником за кредитним договором № 2956588 від 21.09.2020 року укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами № ККАУ-26052021 від 26 травня 2021 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», стягнення заборгованості проводиться за період з 21 вересня 2020 року по 26 травня 2021 року, сума заборгованості становить 16 499,89 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 747,00 грн.; заборгованості за нархованою комісією за надання кредиту у розмірі 10 822,89 грн. та плати за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат». На підставі зазначеного виконавчого напису, 20 вересня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Іванютою І.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] щодо звернення стягнення за кредитним договором № 2956588 від 21.09.2020 року з боржника яким є: [PERSON] на користь Товариства «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Іванютою І.М. винесено постанову ВП № [NUMBER] від 20 вересня 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 1649,98 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Іванютою І.М. винесено постанову ВП № [NUMBER] від 20 вересня 2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постановив визначити для боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 411,78 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Іванютою І.М. винесено постанову ВП № [NUMBER] від 22 вересня 2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] . Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Іванютою І.М. винесено постанову ВП № [NUMBER] від 19 березня 2024 року про арешт коштів боржника [PERSON] у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основої винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 18 561,65 грн. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 26.05.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Одним з основних принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Стороною позивача документально доведено понесені витрати на правову допомогу на суму 8 649,98 грн. У відповідно до ч. 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У даній справі відповідач не скористався правом на подання клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 28); у рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015). За таких обставин, оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, понесені позивачем у цій справі витрати на правничу допомогу адвоката покладаються на відповідача в сумі 8 649 (вісім тисяч шістсот сорок дев`ять) грн. 98 коп. Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги. Таким чином, оскільки відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, суд прийшов до висновку про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 649,98 грн. В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягненню на користь позивача витрати пов`язані зі сплати судового збору на загальну суму 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved