Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 19.03.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 665888 про надання коштів на умовах споживчого кредиту за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 3400 грн. 18.04.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено додатковий договір до договору № 665888 за умовами якого строк користування кредитом за договором продовжено до 19.05.2020. Укладення кредитного договору здійснювалось сторонами за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи позивача, доступ до якої забезпечувався відповідачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. 22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу № 015-220221 відповідно до якого ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора. 05.02.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ ««Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу № 20240205/1 за умова якого до позивача перейшло право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», в тому числі до [PERSON] за договором № 665888. Відповідач взяті на себе зобов`язань не виконала та станом на 11.02.2025 заборгованість [PERSON] становить 15319,02 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3400 грн., заборгованість за відсотками - 9679,80 грн., інфляційне збільшення - 2239,22 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати у справі. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, яку ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданій позовній заяві просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, з підстав, викладених у позові та просить його задовольнити. В судовому засіданні відповідач позов не визнала, просить в його задоволенні відмовити. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що 19.03.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 665888 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до п. 1.2 договору, на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту складає: 3400 гривень. Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору (п.1.3 договору). Згідно п. 1.4.2. договору, стандартна процента ставка складає 1,90% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (693,50 процентів річних), застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього договору, якщо клієнт не виконав умови зазначені в пп.1.4.1. договору для застосування зниженої процентної ставки. Кредит надається Товариством у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, що має наступні реквізити № [NUMBER] . (п.2.1 договору). ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало кредит в сумі 3400 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Договір № 665888 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 19.03.2020 був укладений в електронній формі то підписаний [PERSON] електронним підписом. 18.04.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено додатковий договір до договору № 665888 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 19.03.2020. Відповідно до п. 3.1. додаткового договору, строк користування кредитом за договором продовжується на строк, що дорівнює строку, встановленому п.1.3. договору. Дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 19.05.2020. Сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом протягом строку, встановленого в п.3.1 цього додаткового договору: 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (693,50 процентів річних). (п. 3.2 додаткового договору). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Законом України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 3 ст. 11 Законом України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У відзиві на позов [PERSON] зазначає, що позивачем не надано будь-яких доказів, які підтверджують факт отримання нею грошових коштів за договором. З такими твердженнями відповідача суд не погоджується з огляду на наступне. З наданого позивачем кредитного договору № 66588 вбачається, що [PERSON] отримала кредит в сумі 3400 грн. та екземпляр договору від 19.03.2020, про що свідчить її електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Крім того, позивачем надано копію квитанції з якої вбачається, що ТОВ «Універсальні Платіжні Рішення» успішно перерахувало кошти на платіжну картку клієнта: 19.03.2020 13:17:09 на суму 3420,40 грн., маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 51303393, призначення платежу: зарахування 3400 грн. на карту [NUMBER] . В довідці АТ "КБ Приватбанк" від 06.07.2025р. №20.1.0.0.0/7-250701/65480-БТ вказав, що грошові кошти в сумі 3400 грн. 19.03.2020р. зараховані на карту [NUMBER] іметовану на ім`я [PERSON] . В судовому засіданні відповідач буд`якими доказами вказану обставину не спросовувала. На запитання суду, чи отримувала вона ці кошти, відмовилася відповідати, вказавши на недоведеність позивачем укладення договору. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено, що [PERSON] отримала кредит на суму 3400 грн. на умовах визначених у договорі. Також судом встановлено, що 22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу № 015-220221 відповідно до якого ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло статусу нового кредитора до осіб, які були боржниками ТОВ «Лінеура Україна». 05.02.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу № 20240205/1 за умова якого до позивача перейшло право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Сіроко Фінанс», в тому числі до [PERSON] за договором № 665888. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17, провадження № 61-12551св20). До позовної заяви представником позивача долучено договори факторингу, витяги з реєстрів прав вимог та акти прийому-передачі. Тобто, факт укладення договорів факторингу позивачем підтверджено належними та допустимими доказами. Отже, до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», відповідно до укладеного договору факторингу № 20240205/1 від 05.02.2024 перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 665888 від 19.03.2020, що підтверджується витягом з Реєстру прав вимог № 20240205/1. Доводи відповідача, що відсутні у факторів ліцензій спростовуються витягами з сайту НБУ згідно, яких ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» станом на час укладення договорів мали відповідні діючі ліцензії у тому числі надання послуг факторінгу. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивач зазначає, що станом на 11.02.2025 заборгованість [PERSON] становить 15319,02 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3400 грн., заборгованість за відсотками - 9679,80 грн., інфляційне збільшення - 2239,22 грн. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] відсутність боргу належними та допустимими доказами не спростувала, доказів повернення тіла кредиту суду не надала, а тому з відповідача слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 3400 грн. Що стосується стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, суд приходить до наступного. За умовами договору № 665888 від 19.03.2020 кредит в сумі 3400 грн. був наданий строком на 30 днів. В подальшому, на підставі укладеного додаткового договору до договору № 665888 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 19.03.2020, строк користування кредитом за договором продовжено на строк, що дорівнює строку, встановленому п.1.3. Договору (30 днів). Дата повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом 19.05.2020. Разом з цим, за змістом ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитним коштами, суд звертає увагу на правові позиції, викладені у постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16. Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 р. у справі № 912/1120/16 та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 61 день, а також відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку дії кредитного договору, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] відсотків за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню в межах строку дії кредитного договору. Таким чином, за 61 день за процентною ставкою 1,9% за день сума процентів складають 3940,60 грн. Отже, з [PERSON] слід стягнути відсотки за користування кредитом в сумі 3940,60 грн. (3400 грн. х 1,90 % х 61 день) = 3940,60 грн. Позивач здійснив розрахунок інфляційних витрат за весь період прострочення з 18.04.2020 по 21.02.2022. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан з 05.00 год 24.02.2022 і його дія продовжена до сьогоднішнього дня. Таким чином, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану інфляційні витрати нараховані включно з 24 лютого 2022 року та у період дії в Україні воєнного стану і у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до здійсненого судом розрахунку за період з 20.05.2020 по 23.02.2022 року включно інфляційні втрати становлять 1230,17 грн. Таким чином стягненню з відповідача в користь позивача підлягає сума 8571,57 грн., з яких: 3400 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 3940,60 грн. - заборгованість за відсотками та 1230,97 грн. - інфляційні втрати. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає доведеним позов на суму 8571,57 грн., отже позов задоволено на 56% (8571,57:15319,02 х 100) = 55,95%. Сума судового збору в даній справі становить 2422,40 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1356,54 грн. пропорційно задоволеної вимоги Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. В ч.3 ст.137 ЦПК України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник адвокат Богомазом А.П. надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 02 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 02 червня 2020 року на суму 3000,00 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу». На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу представник позивача надав договір про надання правової допомоги № 20250210.9 від 10.02.2025, укладеного між адвокатом Бачинським О.М. та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу. Проте вказані документи не містять часу який був адвокатом витрачений на здійснення вказаної послуги, так само і вартості такого часу. В розрахунку зазначено тільки закальна сума 7000 грн. та перелік послуг, що включається в цю суму. Інформація, яка міститься в розрахунку суми судових витрат, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Отже, позивач не надав суду документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги у зв`язку із чим судові витрати на оплату правничої допомоги суд визнає непідтвердженими та таким, що не підлягають стягненю. Саме такого висновку дійшов ВС у Постанові від 23 листопада 2020 року, справа № 638/7748/18. Інші доводи відповідача не спростовують встановлені судом обставини та не впливають на висновок суду.

Outcome: partial