Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

представник позивача [PERSON] адвокат Сліпченко О.А. звернулась до суду в інтересах [PERSON] з позовом, в якому просить встановити факт утримання [PERSON] , неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 16 травня 2024 року. Від попереднього шлюбу в його дружини є син [PERSON] , [INFO] , якого він утримує з разом з дружиною з 2021 року, оскільки вони з дружиною значно раніше почали жити у фактичних шлюбних відносинах. Від даних відносин також мають двох дітей: доньку - [PERSON] , 2021 року народження, та сина [PERSON] , 2024 року народження. Батько [PERSON] [PERSON] утриманням свого сина не займається та має заборгованість зі сплати аліментів. Факт утримання родиною трьох дітей підтверджується отриманим ними статусом багатодітної родини, що підтверджується копією свідоцтва багатодітної родини [NUMBER] від 05.11.2024 року, копією свідоцтва [PERSON] як дитини з багатодітної родини серії [NUMBER] від 05.11.2024 р. Факт утримання пасинка [PERSON] підтверджується наявними чеками на придбання йому майна, обладнання в дитячу кімнату, комп`ютерної техніки. Також для утримання своєї багатодітної родини була здійснена купівля більшого житла, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, копією Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно. Встановлення факту того, що [PERSON] перебуває на утриманні та вихованні позивача необхідний для виникнення його прав та обов`язків, визначених Сімейним кодексом України, в тому числі можливості представляти інтереси неповнолітньої дитини у державних та комунальних закладах, бути представником під час оформлення медичних документів у закладах охорони здоров`я, органах влади для отримання соціальної допомоги, можливості подання до органу [INFO] заяви про надання відстрочки, як особі, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. 25 лютого 2025 року [PERSON] звернувся з заявою до [INFO] з заявою про надання йому відстрочки, як голови багатодітної родини, який має трьох дітей на утримання. До поточного моменту відповіді на дану заяву не отримав, змін в «Оберіг» не внесено, у відповідності до даних «[INFO]» відсутня відстрочка. Тому позивач для вирішення даного питання вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки виключно батько приймає безпосередню участь в житті, утримання і вихованні дітей у відповідності до норм Сімейного кодексу України, а вітчим не зобов`язаний утримувати дітей. У судовому засіданні позивач [PERSON] на позовних вимогах наполягав. Представники позивача адвокати Сліпченко О.А. та Ліфшиць З.О. просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] проти позовних вимог не заперечувала. Представник третьої особи [INFO] [PERSON] проти позовних вимог позивача заперечував, суду пояснив, що позивачу відмовлено у відстрочці. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради Фігурна Л.М. при винесенні рішення покладалась на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду цивільної справи сповіщався за останнім відомим зареєстрованим місцем мешкання. Свідок [PERSON] та [PERSON] кожен окремо пояснили, що вони є батьками позивача, до хлопчика відносяться, як до свого рідного. Позивач фактично його виховує та утримує. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд за правилом ч.1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 16 травня 2024 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), складено відповідний актовий запис № 243. Його дружина від попереднього шлюбу має сина [PERSON] , [INFO] . Також сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з актом про фактичне проживання [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З посвідчення [NUMBER] , що дає право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей, виданого 05 листопада 2024 року, встановлено, що у [PERSON] та його дружини [PERSON] є діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В якості доказів витрат на утримання дитини [PERSON] надано квитанції на придбання йому майна, обладнання в дитячу, комп`ютерної техніки. Суд не приймає дані квитанції в якості доказів понесених витрат на утримання [PERSON] , оскільки зі змісту даних квитанцій не зазначено, кому саме було придбане вказане майно. Правовідносини щодо утримання дітей є предметом регулювання Сімейного кодексу України. Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч.2 ст. 166 СК України). У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 164 КК України. Визнання батьків або одного із них недієздатними не припиняє їх обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину. Водночас, смерть матері або батька чи оголошення їх померлими припиняє їх обов`язок по утриманню дитини. До спадкоємців померлих батьків обов`язок по утриманню дитини не переходить. Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків. Відповідно до ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Отже, вітчим має обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинків, у випадку прямо передбаченому законом, лише за сукупності наступних обставин: такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; вітчим може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є вітчимом дитини [PERSON] , [INFO] . Вітчим- це чоловік (нерідний батько) рідної матері дитини, з яким мати й дитина постійно проживають однією сім`єю. Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки. Як було зазначено вище, сімейне законодавство передбачає права та обов`язки щодо утримання вітчимом падчерки, пасинка (ст. 268 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що пасинок позивача має рідного батька [PERSON] . Беззаперечних доказів, які б вказували на те, що біологічний батько [PERSON] не виконує свій обов`язок щодо утримання та виховання дитини не надано. У своєму позові [PERSON] зазначив, що з моменту реєстрації ним шлюбу із [PERSON] - матір`ю [PERSON] , син проживає разом з ним, він його прийняв як свою дитину і надає йому належне утримання та турботу. Проте, в силу положень ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Крім того, батько дитини [PERSON] не позбавлений батьківських прав, не звільнений від обов`язку надання коштів на утримання дитини. З [PERSON] рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 липня 2023 року №488/2635/21 стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] з 23 липня 2021 року до досягнення дитиною повноліття. Водночас, матеріали справи також не містять і доказів, якими би підтверджувалось фактичне утримання позивачем [PERSON] . Щодо показів свідків, суд відноситься критично, оскільки вони були допитані з боку позивача, є його батьками і зацікавленими особами. Законом не заборонено [PERSON] добровільно утримувати неповнолітнього сина дружини, дбати про його всебічний розвиток, забезпечувати повсякденні побутові потреби, навчання, піклуватися про його духовний та фізичний стан, проте таке право позивача не породжує юридичного значення за наслідками встановлення факту, про який просить [PERSON] . До того ж, належним відповідачем у цьому спорі є батько неповнолітньої дитини [PERSON] , оскільки між [PERSON] та [PERSON] спір з приводу утримання та виховання неповнолітньої дитини [PERSON] відсутній. З огляду на викладене, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed