Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

15 серпня 2025 року представник заявниці [PERSON] адвокат Бегеба Н.М. звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності [PERSON] трудової книжки [NUMBER] . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона звернулась до ГУ ПФУ в Житомирській області з заявою про призначення пенсії за віком. 11 липня 2025 року рішенням ГУ ПФУ в Житомирській області № 221350006746 їй було відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу, оскільки у трудовій книжці [NUMBER] від 04 серпня 1987 року на титульній сторінці трудової книжки невірно записано по батькові « [PERSON] » та не відповідає по батькові « [PERSON] » згідно російської сторінки паспорту. Також не можливо зарахувати періоди роботи згідно трудової книжки з 02.01.1989 по 01.11.1991, оскільки запис про звільнення не завірено печаткою. Тому просить суд встановити факт того, що трудова книжка [NUMBER] , заповнена 04 серпня 1987 року, належить їй [PERSON] . Представник заявниці до судового засідання не з`явилась надавши заяву з проханням розглянути справу без її участі. На задоволенні заяви наполягає. Представник заінтересованої особи ГУ ПФУ в Житомирській області, який належним чином повідомлений про час та місце розгулу справи, до суду не з`явився, натомість подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.6 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України суд може встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Крім того, згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Згідно копії свідоцтва про народження [NUMBER] записана як « [PERSON] », [INFO] . Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02 грудня 1989 року шлюб був укладений між [PERSON] та [PERSON] , якій після реєстрації шлюбу було присвоєно прізвище [PERSON] . \~ \~ \~ \~З копії паспорта громадянина України [NUMBER] вбачається, що він виданий на прізвище, ім`я та по батькові [PERSON] , [INFO] , уродженки села Жубровичі Олевського району Житомирської області. З копії картки платника податків вбачається, що [PERSON] отримала ідентифікаційний номер [NUMBER] . З копії трудової книжки [NUMBER] вбачається, що вона заповнена 04 серпня 1987 року на прізвище, ім`я та по батькові [PERSON] (закреслено), [PERSON] , [INFO] , яка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про укладення шлюбу. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 221350006746 від 11 липня 2025 року заявниці було відмовлено в призначенні пенсії. Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Суд зауважує, що заявниця не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто ним. У ст. 46 Конституції України закріплене право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Отже проаналізувавши сукупність зібраних у справі доказів, суд дійшов висновку, що вони в достатній мірі підтверджують факт того, що трудова книжка [NUMBER] , заповнена 04 серпня 1987 року, належить [PERSON] , [INFO] . Наведене дає підстави вважати заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі вказаного,

Outcome: approved