Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Кеш ту гоу» звернулось з позовом до [PERSON] , вказавши, що 20.01.2020 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір № 106759, за яким наданий кредит в сумі 2000 гривень строком на 14 днів з процентною ставкою 2% на день або 730% річних. Кредитні кошти були перераховані на банківську картку відповідача. Станом на 16.04.2025 року у зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 8720 гривень, з яких 2000 гривень заборгованість за кредитом, 6720 гривень заборгованість за відсотками. 28.10.2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК Кеш ту гоу» укладений договір факторингу, за умовами якого ТОВ «ФК Кеш ту гоу» придбало право вимоги до боржника [PERSON] за вказаним договором. По суті вимог просили стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Кеш ту гоу» заборгованість за кредитним договором № 106759 від 20.01.2020 року в сумі 8720 гривень, а також судовий збір. Ухвалою суду від 01.08.2025 року відкрите провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 05.08.2025 року на електронну адресу суду надійшла заява, яка не підписана кваліфікованим електронним підписом заявника, у зв`язку з чим судом не розглядалась. 13.08.2025 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.10.2025 року відповідачеві відмовлено у розгляду позовної заяви за правилами загального позовного провадження. 13.08.2025 року відповідачем поданий відзив на позовну заяву, в якому вказано, що [PERSON] не укладала із ТОВ «Займер» будь-яких договорів та не отримувала кредитні кошти, банківська картка, на яку було перераховано суму кредиту, відповідачеві не належить. Відповідач вказувала, що 20.01.2020 року у неї виникли проблеми зі зв`язком на мобільному телефоні, а згодом з`ясувалось, що її номер телефону було переоформлено на інших осіб. Скориставшись цим, невідомі особи оформили на ім`я [PERSON] кредит, у зв`язку з чим [PERSON] звернулась до правоохоронних органів. Крім того, [PERSON] посилалась на рішення суду, яким визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а також на пропуск позивачем строку позовної давності. 21.08.2025 року представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначено, що між [PERSON] та первісним кредитором договір укладений в електронній формі, підписання його здійснювалось за допомогою електронного підпису відповідача. [PERSON] не надала доказів того, що банківська картка, на яку були перераховані кредитні кошти, належить не їй, натомість як позивач доступу до такої інформації не має на відміну від відповідача. Кримінальне провадження, відкрите за заявою [PERSON] , закриту за відсутності складу кримінального правопорушення, а позовна давність пропущена не була у зв`язку з зупиненням її перебігу. При дослідженні матеріалів справи встановлено таке. 20.01.2020 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено договір № 106759 про надання фінансового кредиту, за умовами якого товариство надало відповідачеві кредит в сумі 2000 гривень строком на 14 днів, тобто до 02.02.2020 року, а відповідач зобов`язалась повернути кредит, а також сплатити відсотки за користування ним в розмірі 730% річних або 2% на добу. З довідки про ідентифікацію вбачається, що акцепт договору позичальником здійснювався в інформаційно-телекомунікаційній системі за допомогою одноразового ідентифікатору, відправленого на номер телефону. Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 30.05.2025 року на платіжну картку [NUMBER] 20.01.2020 року о 15.45 годині було перераховано 2000 гривень в якості кредиту № 106759. Емітентом платіжної картки зазначено Монобанк (мобільний банкінг АТ «Універсал Банк»). 28.10.2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «Кеш ту гоу» укладений договір факторингу № 01-28/10/2021, за умовами якого ТОВ «Кеш ту гоу» придбало право вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема за договором із [PERSON] від 20.01.2020 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.07.2022 року задоволено позов [PERSON] до тОВ «ФК Кеш ту гоу» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 13523, виданий 17.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» суми заборгованості у 12176 гривень. Згідно із текстом рішення суду підставою для задоволення позову стало ненадання нотаріусу доказів укладення кредитного договору та договору факторингу та відсутність ознак безспірної заборгованості, наявність спору, який може бути вирішений в судовому порядку. Як вбачається з копії витягу з ЄРДР 20.01.2020 року о 17.40 годині до відділення поліції звернулась [PERSON] , яка повідомила, що невстановлена особа оформила онлайн кредити в трьох фінансових установах, зокрема в ТОВ «Займер» на суму 2000 гривень, в ТОВ «КФ-ЮА» на суму 4298 гривень та тОВ «ФК Джобер» на суму 3600 гривень, чим завдала [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 9898 гривень. Як зазначено у витягу станом на 06.08.2025 року кримінальне провадження 09.10.2020 року закрите на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України. При вирішенні спору суд керується наступним. За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 81 ЦПК, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як вказує ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач стверджував, що [PERSON] уклала договір, отримала кредитні кошти, але зобов`язання за договором не виконала. У свою чергу відповідач заперечувала факт укладення договору та отримання кредиту. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Укладення кредитного договору в електронній формі (відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію»), є таким, що укладений у письмовому вигляді про що зазначено у постановах ВС від 07.10.2020 року №127/33824/19 та від 09.09.2020 року №732/670/19. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно зі ст. 639 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Як вказує ст. 640 ч. 1 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. На переконання суду, позивачем надано достатньо доказів того, що між ТОВ «Займер» та [PERSON] був укладений договір 20.01.2020 року, адже такий договір був укладений в електронній формі та підтверджений з боку [PERSON] одноразовим ідентифікатором, направленим на номер телефону та вірно введеним. У свою чергу [PERSON] не надала доказів того, що номер телефону, на який був направлений відповідний пароль, який потім був введений на підтвердження укладення договору, належав не їй або що фінансовий номер телефону відповідача був змінений без її згоди. Також суд погоджується з доводами представника позивача про те, що відповідачем не надано доказів того, що вона фактично не отримувала кредитних коштів, а банківська картка, на яку такі кошти були перераховані, належить не їй. При цьому суд враховує, що позивач був обмежений у можливості надати таку інформацію до суду через відсутність до неї доступу, натомість як відповідач мала можливість спростувати належність їй такої картки шляхом формування відповідної банківської виписки або звернення до АТ «Універсал Банк» для підтвердження або спростування належності їй банківський карток, випущених таким емітентом. Крім того, суд враховує і те, що кримінальне провадження за ст. 190 ч. 1 КК України, відомості про яке були внесені до ЄРДР за заявою [PERSON] , було закрите 09.10.2020 року у відповідності до положень ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України, тобто через встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Відповідачем не надано доказів того, що нею оскаржувалась зазначена постанова щодо закриття провадження у справі. Посилання відповідача на рішення суду від 13.07.2022 року, судом оцінюються критично, адже з тексту рішення суду вбачається, що суд дійшов висновку про відсутність підстав саме для видачі виконавчого напису через ненадання доказів безспірності вимоги нотаріусу та необхідність вирішення цього спору в судовому порядку, чим і скористався в даному випадку позивач. При цьому [PERSON] в судовому порядку не оспорювала укладений із ТОВ «Займер» договір. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що дослідженими доказами доведено факт укладення між сторонами договору та надання відповідачеві кредиту. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вказує ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов`язання неустойкою (штрафом, пенею). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вказує ст. 1084 ч. 1 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За умовами договору [PERSON] після спливу строку дії такого договору мала повернути суму кредиту у 2000 гривень та сплатити відсотки в сумі 560 гривень (2% від суми кредиту х 14 днів). Відповідачем будь-яких оплат за договором не здійснювалось. За змістом частини першої статті 530\~ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631\~ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№ 202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263\~ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Таким чином, на переконання суду строк дії договору, укладеного 20.01.2020 року строком на 14 днів, закінчився 02.02.2020 року. Позивачем надано виписку з особового рахунку за кредитним договором № 106759, відповідно до якого прострочена заборгованість за кредитом складає 6720 гривень, натомість позивачем не вказано, з який саме період часу та за якою ставкою нараховувалась вказана сума, не надано відповідного розрахунку. Виходячи з умов кредитного договору, за період дії договору сума заборгованості відповідача за договором склала 2560 гривень (2000 гривень кредит, 560 гривень відсотки), які і належить стягнути з відповідача. Відповідач також вказувала на пропуск позивачем строку позовної давності як на підставу для відмови у позові. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжувався. З урахуванням п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з 12 березня 2017 року. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року скасовано з 24 год 00 хв 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV2. При цьому відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції, чинній на день звернення з позовом), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії, яким доповнено ЦК України в березні 2022 року. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану у подальшому неодноразово продовжувався і діяв на момент звернення до суду із даним позовом. Враховуючи факт продовження загального строку позовної давності визначеного статтею 257, внаслідок введення карантину (п.12 Перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (п.19 Перехідних положень ЦК України), загальний строк позовної давності в три роки продовжено та позивачем не пропущено, тому відсутні підстави для задоволення заяви відповідача щодо застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. Підсумовуючи вищевикладене, суд вбачає підстави для частково задоволення позовних вимог. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог (29%). На підставі викладеного,

Outcome: partial