Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі - позивачі) звернулися до суду з позовом до Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області (далі - відповідач) про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання в порядку спадкування права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову позивачі вказали, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, яку він успадкував після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на: житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями [PERSON] є його дружина [PERSON] , а також сини - [PERSON] та [PERSON] , які спадщину прийняли. Проте отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину позивачі не можуть, оскільки на їхнє звернення нотаріусом надано роз`яснення про те, що відсутні документи, що підтверджують право власності на спадкове майно. Крім того, нотаріусом встановлено, що власником вказаного спадкового майна - двох житлових будинків згідно записів у погосподарській книзі, є [PERSON] . Її син, [PERSON] , пропустив термін прийняття спадщини, отже вважається таким, що не прийняв її. Тому нотаріус рекомендував позивачам звернутися до суду для встановлення фактів, що має юридичне значення. Позивачі вважають, що оскільки покійний [PERSON] хоча й був зареєстрований за іншою адресою, проте проживав із своєю матір`ю [PERSON] , тому він спадщину після її смерті прийняв. Проте, оскільки вказаного не достатньо для оформлення спадщини, тому за доведенням даного факту звернулися до суду. Враховуючи викладене, позивачі, просили суд: встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини у будинку [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок (літ. А) загальна площа 88,3 кв.м, житлова площа 61,6 кв.м, що складається з приміщень: житлова 15,5 кв.м, житлова 15,7 кв.м, житлова 30,4 кв.м, веранда 9,4 кв.м, кладова 6,7 кв.м, веранда 10,6 кв.м, господарські будівлі та споруди: (літ. а) веранда., (літ. А1) веранда, ґанок, балкон, (літ. а під) погріб, №1 свердловина, №2 ворота з хвірткою, №3 огорожа, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , [PERSON] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , в рівних частках (по 1/2 частині кожному) на житловий будинок (літ. А) загальна площа 75,1 кв.м, житлова площа 42,2 кв.м, що складається з приміщень: коридор 7,3 кв.м, житлова 28,4 кв.м, житлова 14,0 кв.м, кухня 25,4 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати покласти на позивачів. Ухвалою суду від 01.09.2025 року позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 28.10.2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті в цей же день. У судове засідання належним чином повідомлені сторони не з`явилися. Від представника позивачів адвоката Богданчук О.В. надійшло клопотання про розгляд справи у її та позивачів відсутність, вказавши про підтримання позовних вимог, які просила задовольнити. Відповідач згідно поданого клопотання просив справу розглянути у відсутність представника за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] помер [PERSON] , який являється батьком позивачів [PERSON] , [PERSON] та чоловіком позивачки [PERSON] (а.с. 8, 17, 18, 21). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яку він успадкував після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на: житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями [PERSON] є його дружина [PERSON] , а також сини - [PERSON] та [PERSON] , які спадщину прийняли, оскільки були зареєстровані та проживали з ним за однією адресою, що підтверджується довідкою № 260 від 20.05.2020 р. (а.с. 71). Листом від 01.11.2024 № 261/02-14 державний нотаріус Макарівської державної нотаріальної контори "Щодо надання роз`яснень" вказала, що отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину позивачі не можуть, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності на спадкове майно. Крім того, встановлено, що власником вказаного спадкового майна - двох житлових будинків згідно записів у погосподарській книзі, є [PERSON] . Її син, [PERSON] , пропустив термін прийняття спадщини, отже вважається таким, що не прийняв її. Тому нотаріус рекомендувала позивачам звернутися до суду для встановлення фактів, що має юридичне значення (а.с. 35). Хоча вказаний лист державного нотаріуса не є постановою про вчинення нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, однак за своїм змістом він засвідчує факт відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за спірне майно. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 27.02.2019 р. по справі №369/8878/16-ц, при наданні оцінки листам нотаріусів, у яких зазначено про причини невидачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину, необхідно виходити із їх змісту та відповідно враховувати підстави, зазначені нотаріусами. При цьому істотне значення мають підстави, які унеможливлюють у будь-якому випадку в майбутньому видачу таких свідоцтв нотаріусами, тому при наявності таких підстав незалежно від форми відповіді нотаріуса - лист чи постанова про відмову у видачі свідоцтва, необхідно виходити з того, що у спадкодавця можливість оформити спадщину у нотаріуса відсутня. А тому суд приймає наявний в матеріалах справи лист державного нотаріуса та вважає його достатнім доказом наявності у позивачів перешкод в отриманні свідоцтва про право на спадщину, що в свою чергу дає їм право звернутись до суду з даним позовом. Також судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 22), яка являлася матір`ю покійного [PERSON] (а.с. 20). З виписки з погосподарської книги Липівської сільської ради Мкарівського району Київської області вбачається, що за №11 за 2016-2020 роки зроблено особовий запис за № 01-0145-3 про те, що власником житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Житловий будинок побудований в 1950 році. Свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок не видавалося (а.с. 26). З виписки з погосподарської книги Липівської сільської ради Мкарівського району Київської області вбачається, що за №11 за 2016-2020 роки зроблено особовий запис за № 01-0146-3 про те, що власником житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Житловий будинок побудований в 1970 році. Свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок не видавалося (а.с. 27). Рішенням №12 від 20.02.2017 р. Липівської сільської ради присвоєно адресний номер на житловий будинок, який належав померлій [PERSON] - [ADDRESS] (а.с. 34). 26.08.2025 р. депутатом Макарівської селищної ради Новіцькою Т.В. складено акт обстеження про факт постійного проживання із спадкодавцем без реєстрації, з якого слідує, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , проживав разом із своєю матір`ю [PERSON] до дня її смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). З довідки №221 від 02.07.2024 р. виданої Липівським старостинським округом Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області слідує, що [PERSON] , [INFO] , проживала та була зареєстрована до 19.07.2008 р. дня своєї смерті за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті проживав: [PERSON] - [INFO] - син (а.с. 25). Крім того, з довідки №250 від 19.05.2020 р. виданої Липівською сільською радою Макарівського району Київської області слідує, що [PERSON] , яка померла [INFO] , дійсно до дня смерті проживала та була зареєстрована з 1935 року за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою померла була зареєстрована одна та разом з нею проживали: [PERSON] - [INFO] - невістка; [PERSON] - [INFO] - син; [PERSON] - [INFO] - внук; [PERSON] - [INFO] - внук (а.с. 76). З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 01.11.2024 р. вбачається, що інформація про заведення спадкової справи після смерті [PERSON] відсутня (а.с. 77). З технічного паспорта на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 23.05.2024 р. вбачається, що до складу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] входить: житловий будинок (літ. А) загальна площа 88,3 кв.м, житлова площа 61,6 кв.м, що складається з приміщень: житлова 15,5 кв.м, житлова 15,7 кв.м, житлова 30,4 кв.м, веранда 9,4 кв.м, кладова 6,7 кв.м, веранда 10,6 кв.м, господарські будівлі та споруди: (літ. а) веранда., (літ. А1) веранда, (літ. а2) ґанок, (літ. а3) балкон, (літ. а під) погріб, №1 свердловина, №2 ворота з хвірткою, №3 огорожа (а.с. 28-30). З технічного паспорта на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 19.08.2025 р. вбачається, що до складу домоволодіння за адресою: [ADDRESS] входить: житловий будинок (літ. А) загальна площа 75,1 кв.м, житлова площа 42,4 кв.м, що складається з приміщень: коридор 7,3 кв.м, житлова 28,4 кв.м, житлова 14,0 кв.м, кухня 25,4 кв.м (а.с. 31-33). Вирішуючи даний спір, суд керується також наступним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця доживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, якою визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до п. 3.19, п. 3.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо). Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання покійного [PERSON] за місцем проживання спадкодавця [PERSON] не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18). Тож, встановлення факту постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, позивачам необхідно для оформлення своїх спадкових прав, як спадкоємців першої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON] . Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків фізичної особи, яка померла (спадкодавець) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 та 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом. Відповідно до положень частин другої та третьої пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки з наданих позивачами доказів, достовірно встановлено факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини у будинку [ADDRESS] , отже він вважається таким, що спадщину після її смерті прийняв, проте за життя не оформив її на своє ім`я. Крім того, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої увійшли два житлові будинки, які як уже було встановлено судом, він успадкував після смерті своєї матері, позивачі належать до спадкоємців першої черги за законом, спадщину прийняли, інші спадкоємці, які прийняли спадщину відсутні, між собою позивачі визначили розмір частки у спадщині, і щодо вказаного спадкового майна нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Судові витрати по оплаті судового збору не підлягають стягненню з відповідача, оскільки відповідач не вчиняв протиправних дій, що стали підставою даного позову.

Outcome: approved