Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

10.07.2025 до суду звернувся керівник Полтавської обласної прокуратури Єрохін Р. в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Центрального округу з позовом до Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області, [PERSON] з позовом про визнання недійсним рішення, припинення речових прав, скасування державної реєстрації та повернення до комунальної власності земельної ділянки природно-заповідного фонду. Позовні вимоги мотивовані тим, що Кобеляцькою міською радою, попри вимоги природоохоронного законодавства, з перевищенням повноважень надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області за межами населених пунктів для ведення особистого селянського господарства. На підставі розробленого проекту землеустрою державним кадастровим реєстратором відділу у Кобеляцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області 25.10.2021 проведено державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки площею 2 га та присвоєно їй кадастровий номер 5321885400:00:007:0175 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення. Рішенням Кобеляцької міської ради від 19.11.2021 №17 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки\~ [PERSON] та надано йому у власність ділянку площею 2 га з кадастровим номером 5321885400:00:007:0175 для ведення особистого селянського господарства. На підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Рустамяна Е.Т. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.12.2022 № 65873908 за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 5321885400:00:007:0175. При цьому, вказану земельну ділянку надано у власність [PERSON] як землі сільськогосподарського призначення. Водночас, земельна ділянка з кадастровим номером 5321885400:00:007:0175, яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] , розташована в межах об`єкта природно-заповідного фонду РЛП «Нижньоворсклянський».\~ Рішення Кобеляцької міської ради, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та передано безоплатно у власність земельну ділянку також не відповідає вимогам земельного законодавства, а тому його має бути визнано незаконним та скасовано на підставі ст. 21 Цивільного кодексу України. Також, ураховуючи що спірна земельна ділянка природно-заповідного фонду сформована як ділянка з основним цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, є підстави для скасування її державної реєстрації з урахуванням п. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр».\~\~ Чинним законодавством визначено, що вилучення земель природно- заповідного фонду на час виникнення спірних правовідносин мало здійснюватися за погодженням з РЛП «Нижньоворсклянський», Департаментом екології та природних ресурсів Полтавської обласної військової адміністрації, Верховною Радою України та Кабінетом Міністрів України. У спірних правовідносинах вилучення земельної ділянки з кадастровим номером 5321885400:00:007:0175 зі складу природно-заповідного фонду у встановленому законодавством порядку не погоджувалося. Кобеляцька міська рада в односторонньому та позасудовому порядку з перевищенням наданих законом повноважень незаконно вилучила спірну земельну ділянку із земель природно-заповідного фонду та передала її у приватну власність [PERSON] . Крім того, відведення за рахунок земель природно-заповідного фонду земельної ділянки у власність фізичній особі супроводжувалось фактичною незаконною зміною цільового призначення цієї ділянки всупереч ч. 1 ст. 20 ЗК України, без необхідних погоджень органів контролю. Однак Кобеляцькою міською радою прийнято оскаржуване рішення за відсутності погоджень уповноважених державних органів з порушенням вимог ст.ст. 20, 118, 123, 186-1 ЗК України, ст. ст. 51 54 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», та ці протиправні дії призвели до фактичного зменшення території РЛП «Нижньоворсклянський». Так, ч. 3 ст. 123 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади в межах його повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Таким чином, Кобеляцька міська рада мала відмовити в наданні дозволу [PERSON] на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки вона входить у межі РЛП «Нижньоворсклянський» та належить до земель природно-заповідного фонду, які не можуть передаватися у власність. Тобто, оскільки спірна земельна ділянка має природно-заповідне призначення, Кобеляцька міська рада при наданні дозволу [PERSON] на\~ розроблення проєкту землеустрою щодо відведення землі перевищило свої повноваження. Незаконні дії Кобеляцької міської ради призвели до зміни цільового призначення спірної земельної ділянки із земель природно-заповідного фонду на землі сільськогосподарського призначення. Враховуючи те, що рішення Кобеляцької міської ради від 19.11.2021 про надання спірної земельної ділянки у власність [PERSON] стосується земель природно-заповідного фонду, які не можуть бути передані у приватну власність і без погодження уповноважених органів, таке рішення суперечить ст.ст. 20, 116, 122, 123, 141, 149, 150 ЗК України та порушує інтереси держави, що згідно зі ст. ст. 16, 21 ЦК України, ст. ст. 21, 152, 155 ЗК України є підставою для визнання його недійсним з одночасним скасуванням державної реєстрації земельної ділянки від 25.10.2021 у Державному земельному кадастрі відповідно до ч. 10 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ч. 13 ст. 79-1 ЗК України. Для забезпечення Кобеляцькій територіальній громаді реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно усунути перешкоди в користуванні нею шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності\~ [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 5321885400:00:007:0175, здійсненої на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Рустамяна Е.Т. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.12.2022 № 65873908, з одночасним припиненням права власності [PERSON] на неї. Ураховуючи те, що спірна ділянка належить до земель природно-заповідного фонду, яка перебуває під особливою охороною держави, а невжиття Державною екологічною інспекцію Центрального округу заходів протягом розумного строку, після отримання повідомлення про наявність порушень інтересів держави, заходів щодо їх поновлення є підставою для звернення прокурора до суду. Оскільки Кобеляцька міська рада допустила порушення інтересів у спірних правовідносинах, то вона не є органом, який може здійснювати захист інтересів держави у тих самих відносинах, тобто прокурор в даному випадку звертається до суду з відповідним позовом також як самостійний позивач. Таким чином, заступник керівника Полтавської обласної прокуратури прохав суд: 1) визнати недійсним рішення Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області № 17 від 19.11.2021 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у власність [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ); 2) скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 5321885400:00:007:0175, здійснену на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Рустамяна Е.Т. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 22.12.2022 № 65873908 та припинити право власності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на неї; 3) зобов`язати [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) повернути у комунальну власність на користь Кобеляцької територіальної громади\~ земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 5321885400:00:007:0175; 4) визнати незаконною та скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 2 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер земельної ділянки: 5321885400:00:007:0175, дата державної реєстрації 25.10.2021, з одночасним припиненням усіх речових прав на неї 5) судові витрати стягнути з відповідачів на користь на користь Офісу Генерального прокурора (код платника 00034051, Держказначейська служба України, м. Київ, р/р UA058201720343190001000000164). Ухвалою суду від 14 липня 2025 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 5 вересня 2025 року підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача прокурор Полонська С. О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та прохала задовольнити. Представник Державної екологічної інспекції Центрального округу надала до суду заяву, в якій прохала розгляд справи проводити за відсутності представника Державної екологічної інспекції Центрального округу, задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Представник відповідача Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області, надав суду заяву про визнання позовних вимог та про розгляд справи за відсутності представника. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, але заперечував проти стягнення з нього судового збору, оскільки його розмір є завищеним. Представник третьої особи, РЛП «Нижньоворськлянський» Шуліка О. надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Представник третьої особи Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської обласної військової адміністрації, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, дійшов наступного. Судом встановлено, що рішенням десятої позачергової сесії восьмого скликання Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області № 3 від 18.06.2021 року надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею у власність орієнтованою площею 2 га земель сільськогосподарського призначення комунальної власності для ведення особистого селянського господарства на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області (а. с. 40). Також судом встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (код згідно КВЦПЗ - 01.03) за межами населених пунктів на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області виготовлений ТОВ «Полтавська експерта землевпорядна компанія» на замовлення [PERSON] у 2021 році (а. с. 39-45). Згідно пояснювальної записки до проекту землеустрою земельна ділянка розташована за межами населених пунктів на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області (а. с. 39). Рішенням чотирнадцятої позачергової сесії восьмого скликання Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області №17 від 19.11.2021 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області для ведення особистого селянського господарства. Передано безоплатно у власність [PERSON] \~ земельну ділянку з кадастровим номером 5321885400:00:007:0175 площею 2 га на території Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області для ведення особистого селянського господарства (а. с. 38). 19.12.2022 року державним реєстратором виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Рустамяном Е. Т. зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про речове право 48786013 (а. с. 37). Судом встановлено, що передача земельної ділянки у власність [PERSON] відбулася з порушенням вимог законодавства з огляду на таке. Усі землі України за цільовим призначенням поділяються на категорії, перелік яких наведений у статті 19 Земельного кодексу України (далі ЗК України), з яких виокремлено зокрема: а) землі сільськогосподарського призначення; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення. Верховний Суд у постанові від 03.09.2020 року у справі № 911/3306/17 вказував, що держава, втручаючись у права щодо земельних ділянок, зокрема тих, які перебувають під посиленою правовою охороною, захищає загальні інтереси у безпечному довкіллі, не погіршує екологічної ситуації, у використанні майна не на шкоду людині та суспільству і ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок. Кожен правовий режим окремої категорії земель передбачає ті чи інші обмеження, обтяження, вимоги і правила щодо використання земельних ділянок, які встановлюються для забезпечення раціонального та ефективного використання земель на основі урахування їх природних особливостей, якісних характеристик, місця розташування тощо. Землі природно-заповідного фонду є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання, відповідно до ЗК України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України». Природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною. Відповідно до ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. На відміну від земель сільськогосподарського призначення, режим охорони земель природно-заповідного фонду спрямований на збереження не тільки якостей землі, а й природних якостей об`єктів природно-заповідного фонду. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Статтею 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що регіональні ландшафтні парки включаються до земель природно-заповідного фонду. Судом встановлено, що рішенням Полтавської обласної ради від 24 грудня 2002 року «Про оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення» організовано регіональний ландшафтний парк «Нижньоворсклянський» без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів загальною площею 23200 га з урахуванням площі ландшафтного заказника загальнодержавного значення «Лучківський» (1620 га) без ліквідації його статусу та категорії, а також встановленого заповідного режиму та оголошено заказниками та пам`яткою природи місцевого значення території та об`єкти, що мають особливе природоохоронне, наукове, естетичне та пізнавальне значення (а. с. 60). Відповідно до Положення про регіональний ландшафтний парк «Нижньоворсклянський», затвердженого в новій редакції Наказом Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської обласної державної адміністрації № 3 від 26.05.2021 року (далі Положення) РЛП «Нижньоворсклянський» є природоохоронною рекреаційною установою місцевого значення (а. с. 88-95). Пунктами 1.5. та 1.6. Положення визначено, що РЛП «Нижньоворсклянський» входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання і є складовою частиною світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною. Територія РЛП «Нижньоворсклянський» має важливе значення, як ділянка найменш порушених природних наземних і водних екосистем центральної та гирлової частини пониззя р. Ворскла з острівною системою Кам`янського водосховища, де виявлена значна кількість регіонально рідкісних та занесених до Червоної книги України видів тварин і рослин, а також види, занесені до Європейського Червоного списку. Також п. 1.7. Положення зазначено, що територія РЛП «Нижньоворсклянський» із додержанням вимог, встановлених Законом України «Про природно-заповідний фонд України» та іншими актами законодавства може використовуватись: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища. Метою створення РЛП «Нижньоворсклянський» є: а) вивчення та збереження в природному стані ділянки типових і унікальних найменш порушених природних наземних і водних екосистем центральної та гирлової частини пониззя р. Ворскла з острівною системою Дніпродзержинського водосховища, де виявлена значна кількість регіонально рідкісних та занесених до Червоної книги України видів тварин і рослин, а також види, занесені до Європейського Червоного списку; б) комплексне вирішення питань охорони типових та унікальних ландшафтів, об`єктів живої природи на фоні проведення широкої науково-дослідницької, освітньої, виховної та пропагандистської роботи; в) забезпечення умов для організованого відпочинку населення (п. 2.1. Положення). На території РЛП «Нижньоворсклянський», відповідно до п. 4.2.1. Положення, забороняється, зокрема, будь-яка господарська та інша діяльність, які суперечать меті і завданням Парку, що встановлені Законом України «Про природно-заповідний фонд України», іншим законодавством та не погоджені з місцевим органом охорони навколишнього природного середовища (в установлених законодавством випадках із Мінприроди України) і з спеціальною адміністрацією РЛП «Нижньоворсклянський». Пунктом 4.2.25 Положення прямо заборонено відведення території Парку для потреб, не передбачених законодавством України і цим Положенням. Таким чином, передача у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 5321885400:00:007:0175, розташованої в межах Регіонального ландшафтного парку «Нижньоворсклянський» для ведення особистого селянського господарства не відповідає меті створення та допустимим видам використання території об`єкту природно-заповідного фонду. При цьому, знаходження земельної ділянки з кадастровим номером 5321885400:00:007:0175 в межах РЛП «Нижньоворсклянський» підтверджується дослідженими судом доказами: - листами ДП «Центр державного земельного кадастру» від 08.06.2023 № 1/333 та від 08.09.2023 № 2.1/430 з відповідними графічними матеріалами, відповідно до яких спірна земельна ділянка розташована в межах РЛП «Нижньоворсклянський» відповідно до проекту землеустрою з організації та встановлення меж РЛП «Нижньоворсклянський», який розроблявся ДП «Центр державного земельного кадастру» в 2012 році з винесенням меж Парку в натуру. Зазначений проект отримав, зокрема, погодження відділу Держгеокадастру у Кобеляцькому районі № 213 від 24.12.2015 та Вільховатської сільської ради від 20.12.2013. Спірна ділянка входить до масиву «194» та представлена\~ землями запасу Вільховатської сільської ради (а. с. 97-98); - листом Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської\~ обласної військової адміністрації від 14.09.2023 № 4000/04.3-09, відповідно до якого спірна ділянка, окрім інших, входить до РЛП «Нижньоворсклянський» відповідно до проекту його створення (а. с. 53). Передаючи земельну ділянку під об`єктом природно-заповідного фонду у власність як землі сільськогосподарського призначення, Кобеляцька міська рада порушила вимоги п. в) ч. 4 ст. 83 ЗК України, відповідно до якої до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом. Також незважаючи на те, що згідно з даними Публічної кадастрової карти цільовим призначенням спірної земельної ділянки вказано ведення особистого селянського господарства, ця обставина не має правового значення, оскільки статус цієї ділянки першочергово визначається тим, що вона розташовується в межах об`єкта природно-заповідного фонду і спеціальним режимом такої території. У постанові Верховного Суду від 31.07.2019 року у справі №813/4701/16 викладені висновки про те, що правовий режим відповідної земельної ділянки пов`язаний із фактом знаходження на ній об`єкта, який охороняється законом та має особливий статус, а не з рішенням органу місцевого самоврядування. Неприйняття місцевою радою рішення про приведення цільового призначення земельної ділянки у відповідність до її дійсного призначення, встановленого в силу вимоги законодавства, не впливає на її правовий режим. Враховуючи зазначене, спірна земельна ділянка, яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] в силу імперативної вказівки законодавця належить до земель природно-заповідного призначення у зв`язку із розташуванням на ній об`єкта природно-заповідного фонду, що узгоджується із зазначеними вище висновками Верховного Суду. У постанові від 07.10.2020 року у справі № 910/2323/18 Верховний Суд вказав, що незалежно від завершення процедури встановлення меж об`єкта природно-заповідного фонду в натурі цільове призначення відповідних територій як земель природно-заповідного фонду є незмінним. Враховуючи, що земля належить до числа обмежених і невідновних ресурсів, вимагається чітка диференціація антропогенного навантаження на земельні ресурси, що досягається встановленням дозволених та недозволених способів її експлуатації, мінімізації негативного впливу на довкілля. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 16, 21 ЦК України, ст. 152 ЗК України одним зі способів захисту цивільних прав є визнання незаконними рішень органів місцевого самоврядування. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто, таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі 488/402/16-ц, вимогу про скасування рішення про передачу земельної ділянки можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо фактично метою заявлення зазначеної позовної вимоги є оспорювання речового права, що виникло внаслідок реалізації відповідного рішення суб`єкта владних повноважень. Аналогічні висновки викладені в Постанові Верховного суду від 19.01.2022 у справі № 592/10260/16. У постанові від 15.09.2020 року у справі № 469/1044/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які спрямоване, тому його оскарження має на меті не позбавлення рішення юридичної сили, а захист інтересу у юридичній визначеності на майбутнє. Такий інтерес порушується, допоки існує незаконне рішення (триваюче порушення). Оскільки спірна земельна ділянка належить до земель комунальної власності, входить в межі об`єкта природно-заповідного фонду, то відноситься до тих земель, які згідно зі ст. 178 ЦК України, ст. 83 ЗК України не можуть бути надані у приватну власність громадянину для ведення особистого селянського господарства. Крім цього, з листа Департаменту екології та природних ресурсів Полтавської обласної військової адміністрації вбачається, що до Департаменту на погодження та розгляд проекти землеустрою щодо встановлення меж спірної земельної ділянки не надходила (а. с. 56-57). При цьому, згідно п.п. а) п. 1-2 Прикінцевих Положень Закону України «Про землеустрій» до 1 січня 2024 року до складу проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельних ділянок, розташованих на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду включається інформація про обмеження у використанні земель, додержання режиму охорони та використання відповідної території та вимоги природоохоронного законодавства, надана органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища, з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, а також проекти створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, проекти організації територій та об`єктів природно-заповідного фонду, положення про них та/або схеми формування екологічної мережі, програми у сфері формування, збереження та використання екологічної мережі. Таким чином, всупереч п.п. а) п. 1-2 Прикінцевих Положень Закону України «Про землеустрій», проект землеустрою щодо відведення спірної ділянки не погоджений Управлінням екології та природних ресурсів Полтавської обласної державної адміністрації. Також згідно листа Секретаріату Кабінету Міністрів України №3410-23 від 15.02.2023 Кабінетом Міністрів рішення про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки не приймалися (а. с. 51), що суперечить вимогам ч. 7 ст. 20 та ч. 8 ст. 123 Земельного кодексу України. Так, згідно ч. 7 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок погоджується з Кабінетом Міністрів України у разі зміни цільового призначення земельних ділянок державної та комунальної власності природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, внаслідок якої земельні ділянки виводяться із складу таких категорій. Враховуючи викладене, оскільки рішення Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області №17 від 19.11.2021 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у власність [PERSON] не відповідає вимогам земельного законодавства, на підставі ст. 21 ЦК України має бути визнано незаконним та скасовано. Щодо позовної вимоги про скасування рішення про реєстрацію права власності за [PERSON] на спірну земельну ділянку та припинення права власності. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Разом з тим, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин наявності в особи права власності необхідним є передусім встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.01.2020 року у справі № 910/10987/18). При цьому державна реєстрація прав та їх обтяжень у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності на об`єкт з обмеженою оборотоздатністю (у цьому випадку на земельну ділянку природно-заповідного фонду) за особою, яка не має на нього будь-яких прав, є перешкодою в реалізації державою речових прав на зазначений об`єкт. Таким чином, оскільки право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано у встановленому законом порядку, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо відповідно до ст. 16 ЦК України, в тому числі шляхом скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку. Пунктом 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Відповідно до ч. 13 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Враховуючи те, що спірна земельна ділянка природно-заповідного фонду сформована як ділянка з основним цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, є підстави для скасування її державної реєстрації з урахуванням п. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр». Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, суд вважає за потрібне: - визнати незаконним та скасувати рішення Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області № 17 від 19.11.2021 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу земельної ділянки у власність [PERSON] ; - скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно\~ державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 5321885400:00:007:0175, здійснену на підставі рішення державного реєстратора виконавчого комітету Кобеляцької міської ради Рустамяна Е.Т. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень\~ від 22.12.2022 № 65873908 та припинити право власності [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на неї. - скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки площею 2 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер земельної ділянки 5321885400:00:007:0175, дата державної реєстрації 25.10.2021. Також спірна земельна ділянка має бути повернута Кобеляцькій територіальній громаді з огляду на таке. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). Таке відновлення може відбутися і у цій справі за заявленої вимоги про повернення територіальній громаді спірної земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричинених цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Повернення територіальній громаді спірної земельної ділянки переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Суспільний інтерес у поверненні спірної земельної ділянки територіальній громаді спрямований на задоволення соціальних потреб: у відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права комунальної власності на цю ділянку. У разі задоволення вимоги про визнання недійсним правочину та про повернення отриманого за ним, таке повернення відбувається на користь держави чи територіальної громади, від імені яких відповідний орган може діяти тільки як представник. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 року у справі № 483/448/20. Системний аналіз ст. 178 ЦК України дає підстави для висновку, що території та об`єкти природно-заповідного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною, тобто належать до обмежено оборотоздатних об`єктів. Титул і правовий режим обмежено оборотоздатних земель як об`єктів права власності, які не можуть набуватися приватними власниками, встановлений законодавством і до внесення відповідних змін до законодавства є невід`ємним та незмінним. Доки вказаний правовий титул зберігається, суб`єкт права власності зберігає також і повноваження правової охорони та захисту свого права. Реалізація такого права повинна відбуватися з урахуванням зазначених особливостей, які відмежовують обмежно оборотоздатні об`єкти цивільних прав від об`єктів, які можуть перебувати у приватній власності та у вільному обігу між приватними особами. При визначенні законного володільця спірного майна необхідно враховувати, що право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти установлене законом, тому не потребує доказування правового титулу. У разі протиправної передачі цих об`єктів у приватну власність відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц (п. 71), від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (п. 81) та від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц (п. 96) висловила правові висновки про те, що набуття прав громадянами та юридичними особами на землі з обмеженим оборотом всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. У такому разі позовну вимогу про повернення земельної ділянки потрібно розглядати як негаторний позов, тобто позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. У постанові від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц Велика Палата Верховного Суду конкретизувала висновок, наведений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 911/2325/18 та вказала, що зайняття фізичними та юридичними особами земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, не пов`язане із позбавленням власника цих ділянок володіння ними. Вказане стосується і тих випадків, коли право приватної власності на земельні ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення було зареєстровано на підставі неправомірних рішень про передачу таких земель у власність фізичних чи юридичних осіб. Такі рішення не створюють ті юридичні наслідки, на які вони спрямовані. Вимогу про усунення перешкод державі чи відповідній територіальній громаді у користуванні чи розпорядженні такими земельними ділянками можна заявити впродовж усього часу, поки триває відповідне порушення. Оскільки спірна земельна ділянка відносяться до земель природно-заповідного фонду, має статус обмежено оборотоздатної та згідно із законом не може перебувати у приватній власності, проте продовжує бути зареєстрованою на праві власності за [PERSON] , земельну ділянку потрібно повернути у комунальну власність. Такі твердження узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постановах від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 15.09.2020 у справі №469/1044/17. При цьому, суд звертає уваги, що задоволенню підлягають вимоги лише про повернення земельної ділянки територіальній громаді, а це часткове задоволення вимог позивача про «зобов`язати [PERSON] повернути у комунальну власність на користь Кобеляцької міської територіальної громади земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером 5321885400:00:007:0175». Щодо підстав подання позову прокурором в інтересах держави суд зазначає наступне. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч. 4 ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі за № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19). Зокрема, у зазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду вказано, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Судом встановлено, що 10.09.2024 року Полтавська обласна прокуратура скерувала до Державної екологічної інспекції Центрального округу лист в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» з метою повідомлення про наявність порушення інтересів держави та необхідність вжиття заходів реагування до їх поновлення (а. с. 23). 23.09.2024 року Полтавською обласною прокуратурою отримано лист Державної екологічної інспекції Центрального округу, згідно якого станом на 13.09.2024 року Інспекція не зверталася до суду з позовною заявою про повернення до комунальної власності земельних ділянок природно-заповідного фонду, розташованих на території РЛП «Нижньоворсклянський» (а. с. 22). З огляду на викладене, існують достатні підстави для Полтавської обласної прокуратури звернутись з позовом до суду в інтересах держави. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При повному або частковому задоволенні позову до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом установлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 21196 грн. Оскільки позов задоволено, з відповідачів пропорційно з кожного підлягає до стягнення на користь позивача сума сплаченого ним судового збору, а саме: з [PERSON] у розмірі 7570 грн (3028+3028+3028*0,5), з Кобеляцької міської ради Полтавського району Полтавської області у розмірі 3028 гривень. Оскільки відповідачі позовні вимоги до початку розгляду справи по суті визнали повністю, необхідно повернути позивачу 50% судового збору, а саме 5299 гривень, та стягнути з [PERSON] судовий збір у розмірі 3785 гривень (7570*50%), з Кобеляцької міської ради у розмірі 1514 гривень (3028*50%). Також потрібно повернути платнику 9084 гривень (21 196 12 112) судового збору як помилкого сплаченого. Таким чином необхідно повернути платнику сплачений судовий збір у розмірі 14383 гривень (9084+5299).

Outcome: partial