Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

28.05.2025 року через систему «Електронний суд» до Дніпровського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат - Слободянін Максим Вікторович, до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20 січня 2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у .м. Києві між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що 20.01.2006 складено відповідний актовий запис №41, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. серії [NUMBER] . Позивач та відповідачка виховують неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , а також у подружжя є спільна повнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . У позовній заяві зазначено, що у зв`язку із тим, що між подружжям спільне життя не склалося, відсутні почуття, на яких ґрунтуються сімейні відносини, подружжя тривалий час фактично не підтримує шлюбно-сімейних стосунків, не спілкується між собою як подружжя, спільного господарства сторони не ведуть, мають роздільний бюджет, різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки. На даний час шлюб носить формальний характер, між подружжям втрачено почуття любові та відсутнє бажання спільного проживання і ведення спільного господарства, а тому відновлення сімейних відносин і збереження родини між подружжям є неможливим. Позивачем зазначено, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя та інтересам дитини позивача та відповідачки, так як у разі спілкування між подружжям виникають постійні непорозуміння та суперечки без приводу або з незначного приводу, що в свою чергу може негативно впливати на сприйняття їх дитиною сімейних відносин між чоловіком і жінкою У зв`язку із викладеним, позивач просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 18.06.2025 справу за вказаним позовом передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.08.2025 року було відкрито провадження в цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшло два клопотання представника позивача - адвоката Слободяніна М.В. про долучення доказів до матеріалів справи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідачки визнала позовні вимоги ти просила їх задовольнити. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідачки дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Так, згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебувають в шлюбі, який зареєстрований 20 січня 2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції міста Києва, про що складено актовий запис № 41, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 13 жовтня 2018 року Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в м. Києві. Від шлюбу сторони мають двох дітей: -неповнолітню [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві 29.07.2010 року, актовий запис №2218; -повнолітню [PERSON] , [INFO] . Вимогами ст. 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя, зокрема, має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відтак, з матеріалів справи та з встановлених судом обставин в судовому засіданні, суд не вбачав виявлення бажання у подружжя надання їм строку на примирення, враховуючи і те, що в судовому засіданні не було заявлено відповідних клопотань з цього приводу. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідачка визнала позов, про що вказано безпосередньо її представником у судовому засіданні і це визнання не порушує законних прав та інтересів сторін, суд відповідно до ст. 206 ЦПК України приймає таке визнання позову. Відповідачка не виявила бажання змінювати прізвище на дошлюбне. З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалась і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам їх неповнолітньої дитини, а тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved