Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

Представник позивача на підставі ст. 14, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 1049, 1054 ЦК України, звернувся до суду з позовом, якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 01.12.2023-100003563 від 01.12.2023 у розмірі 27720 грн. що складається із заборгованості тіла кредиту в розмірі 14000 тис грн, процентів в розмірі 13720 грн, а також понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. В обгрунтування позову представник позивача вказала, що 01.12.2023 між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] був укладений Кредитний договір (оферти) №01.12.2023-100003563 шляхом підписання останнім електронним цифровим підписом пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), Заявки на отримання кредиту та підтвердження кредитного договору. Відповідно до умов Договору ТОВ "Споживчий центр" надало відповідачу кредит у розмірі 14000,00 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 14.04.2023, строком на 42 дні. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 27720 грн. що складається із заборгованості тіла кредиту в розмірі 14000 тис грн, процентів в розмірі 13720 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий кредит». Ухвалою судді Благовіщенського районного суду Кіровоградської області Ясінського Л.Ю. від 11.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач про день, час та місце слухання справи повідомлялися вчасно та належним чином. Судом здійснювалися виклики відповідача відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом направлення на зареєстровану адресу місця проживання відповідача судової повістки з матеріалами справи. Представник відповідача надав до суду відзив, згідно з яким просив в позові відмовити на підставі наступних доводів. У позовній заяві ТОВ «Споживчий центр» посилається на те, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір від 01.12.2023 № 01.12.2023- 100003563 (надалі кредитний договір), відповідачу наданий кредит у розмірі - 14 000,00 грн., строком на 42 днів з дати його надання. Разом з тим, просить стягнути заборгованість у розмірі - 27720,00 грн. з урахуванням процентів за користування кредитом за період з 14.12.2023 по 11.01.2024 року, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. Спірні правовідносини виникли виключно між ТОВ "Споживчий центр" (кредитодавцем) та [PERSON] (позичальником). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 01.12.2023 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 01.12.2023-100003563 від 01.12.2023 (надалі кредитний договір), відповідно до пункту 3.1 якого кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним (пункт 6.1. договору). Сторони не укладали договір / додаткову угоду про продовження строку дії кредитного договору і не погоджували новий строк кредитування. Відповідно до умов кредитного договору (оферти) № 01.12.2023-100003563 від 01.12.2023 , що укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, позичальнику відповідачу був наданий кредит у розмірі 14000,00 грн. строком на 42 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 11.01.2024. Водночас, за кредитним договором (оферти) № 01.12.2023-100003563 від 01.12.2023 визначено, що відповідачу надаються в кредит грошові кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2% в день (процентна ставка - «Економ») та 2,5 % в день (стандартна процентна ставка «Стандарт») (п. 7, п. 8 кредитного договору). Водночас, позивач просить стягнути з відповідача простроченої заборгованості за нарахованими процентами - 13720,00грн., але вимога про стягнення відсотків 13720,00грн., не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, ч.2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Тобто…. За положенням п.7 та п. 8 кредитного договору щодо встановлення процентів за користування кредитом у розмірі 2,5 % («стандартна» процентна ставка) та 2,0 % (знижена - «економ» процентна ставка) від суми несвоєчасно виконаних зобов`язань за кожен день прострочки, що становить реальну річну процентну ставку 174052,35 %, є несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Адже, заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 13720,00грн. не є співрозмірною сумі кредиту у 14000,00 грн., суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Крім того, слід звернути увагу, що позивачем не долучено до матеріалів справи обґрунтованого розрахунку заборгованості щодо нарахування процентів боржнику з можливість встановлення періоду їх нарахування - не зазначено в який період і яка була використана процентна ставка. Зазначений позивачем у таблиці обчислення загальної вартості кредиту та реальної вартості річної процентної ставки розрахунок заборгованості не може вважатися належним доказом на підтвердження наявності заборгованості по відсоткам за кредитним договором в сумі 13720,00 грн. У таблиці обчислення загальної вартості кредиту та реальної вартості річної процентної ставки розрахунок заборгованості вказано розрахунок саме річної процентної ставки - 851,67%. Проценти (економічна сутність - плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку (п.9 Заявки кредитного договору № 01.12.2023- 100003563). Як вбачається з позовної заяви та доданого до неї розрахунку заборгованості, позивач розрахував заборгованість по процентам за користування кредитом з 01.12.2023р. по 14.12.2023 за денною ставкою 2,5% -3920,00грн., з 14.12.2023р. по 28.12.2023 за денною ставкою 2,5% - 4920,00грн., з 28.12.2023р. по 11.01.2024 за денною ставкою 2,5% - 4920,00грн.. Такий розрахунок суперечить нормам закону. Водночас згідно з зробленим розрахунком розмір відсотків є меншим, ніж заявлений позивачем. За власними розрахунками відповідача розрахунок денної процентної ставки є: 14000,00 грн. (сума отримана у позику та не повернута протягом строку дії договору) /100% х 2,5% (узгоджений сторонами відсоток у п. 8 заявки кредитного договору № 01.12.2023-100003563) / 42 днів (строк дії договору, визначений сторонами у договорі)= 8,33 грн. Тобто, сума по процентам за користування кредитом значно нижча, ніж зазначає позивач у своєму позові. Згідно власного розрахунку сума заборгованості по відсоткам за кредитним договором - 349,86грн. (8,33 грн. (денна процентна ставка) х 42 днів (прострочки користування кредитом) = 349,86грн.), а не 13720,00 грн., як зазначає позивач. Крім того, звертаючись до суду із позовом, представник позивача просила стягнути із відповідача за кредитним договором, зокрема і неустойку. Однак, у позовній заяві чіткий розмір неустойки так і не зазначено, при цьому стверджується, що за договорами укладеними з 24.01.2024, вимога позивача про стягнення неустойки з відповідача є правомірною. Разом з тим, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. Оскільки, кредитний договір № 01.12.2023-100003563 від 01.12.2023 був укладений відповідачем - 01.12.2023 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, дія якого продовжена, то відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України неустойка не підлягає стягненню з відповідача. В матеріалах справи відсутні докази перерахування коштів позивачем - ТОВ «Споживчий центр» відповідачу - [PERSON] на його картковий рахунок. З наданої позивачем квитанції від 01.12.12023 не можливо встанови, що кошти були перераховані саме на картковий рахунок відповідачу. У додатку до анкети позичальника, вказано про підписання Позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором - В466; заявку кредитного договору підписано - Е466; пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) підписано - М466. Але, з цих документів теж неможливо встановити, що саме відповідач здійснив електронний підпис. Крім того, як вже зазначалось у окремому клопотанні викладено, те що позовна заява підписана не уповноваженою особою, адже надана довіреність № 2705/25-13 від 27.05.2025 не підтверджує, що Чехун Ю.В. наділена повноваженнями на самопредставництво юридичної особи згідно ч.1, ч. 2 ст.58 ЦПК України. Крім того, позивачем порушено процедуру вирішення спорів за кредитним договором передбачену Розділом 12 де передбачено третейське застереження. На підставі вище викладеного, позовна заява є необґрунтованою, недоведеною і такою, що не має підлягати задоволенню. Згідно з відповіддю на відзив позивач наполягає на тому, що між сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов Кредитного договору, вчиненого в електронній формі та підписаного відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Стверджує, що ним також надано до суду належні докази на підтвердження виконання позивачем своїх зобов`язань за Кредитним договором, а також докази, які підтверджують правильність нарахування пред`явленої до стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором (а.с. 11-13). Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. На підтвердження позовних вимог представником позивача надано такі докази: довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором №01.12.2023-100003563 від 01.12.2023 року, згідно якого - заборгованість відповідача по кредитному договору становила 27720,00 грн, з яких: 14000,00 грн - основний борг; 13720,00 грн - проценти (за період з 01.12.2023 року по 11.01.2023 року); копію квитанції Liqpay від 01.12.2023 року, згідно якої - ID платежу - 2398550957, сума 14000,00 грн, дата та час платежі - 01.12.2023 року 20:21, призначення - видача за договором №01.12.2023-100003563, платник - Швидкий кредит, сайт - sgroshi.com.ua, отримувач - 537541*67; копію додатку до анкети позичальника від 01.12.2023 року, у якому наявна інформація - контактні дані клієнта - [PERSON] , номер телефону [NUMBER] , фактична адреса - місто Умань, сума, яка цікавить - 14000,00 грн. на 14 календарних днів. Зазначено, що підписано одноразовим ідентифікатором В466; копію заявки від 01.12.2023 року, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферту), з якою позичальник [PERSON] ознайомився 01.12.2023 року, де кредитодавцем є ТОВ «Споживчий центр». Зазначено, що відповідно до умов кредитного договору №01.12.2023-100003563 від 01.12.2023 року позичальнику надається кредит на наступних умовах: сума кредиту - 14000,00 грн.;копію картки з анкетними даними [PERSON] . Пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) та заявка, яка є частиною кредитного договору, підписані позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором «М466». У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Згідно з розрахунком загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 27720 грн. Згідно з ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення позичальником зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач зі свого боку не виконав умови договору, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне стягнути з нього заборгованість за кредитним договором. Суд дійшов висновку, що заперечення зазначені у відзиві, які подані представником відповідача на спростування позовних вимог позивача не знайшли свого підтвердження. На спростування позовних вимог відповідачем та його представником доказів суду не надано також. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що судом достовірно встановлено, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за кредитним договором, що свідчить про неналежне виконання останнім умов укладеного кредитного договору № 01.12.2023-100003563 від 01.12.2023, отже позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Згідно квитанції, що долучена до справи, позивачем при подачі позову до суду сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам та стягує з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved