Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Спиридонов О.В. звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в порядку регресу. Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд стягнути в порядку регресу з [PERSON] на користь [PERSON] суму грошових коштів у розмірі 175 952,40 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що [PERSON] з 08 липня 2020 року є власником нерухомого майна, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Попереднім власником цього нерухомого майна була [PERSON] . На момент оформлення власності 08 липня 2020 року за даною квартирою існувала заборгованість перед ТОВ «Євро-Реконструкція» за послуги з централізованого опалення за період з жовтня 2014 року в сумі 116 221,68 грн та за послуги з постачання гарячої води за період з липня 2016 року в сумі 3 750,03 грн. 24 березня 2023 року позивачу надійшло повідомлення від банківських установ щодо арешту всіх грошових коштів, які перебувають на його рахунках в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року, виданого на виконання рішення суду від 18 березня 2022 року №755/16553/21. Представник позивача зазначає, що з матеріалів справи №755/16553/21 убачається, що сума заборгованості за послуги з централізованого опалення в сумі 150 561,67 грн виникла за період з жовтня 2014 року, а сама заборгованість за послуги з постачання гарячої води в сумі 7 011,43 грн винила за період з липня 2016 року. Позивач був змушений сплатити на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість, яка рахувалась за квартирою, в тому числі 119 971,71 грн заборгованості [PERSON] , також 11 968,75 грн - 3% річних, 29 952,70 грн - інфляційних збитків та додатково сплатити на користь приватного виконавця Сіщук В.В. 19 949,54 грн основної винагороди та 705,50 грн мінімальних втрат виконавчого провадження. Посилаючись на положення ч.1 ст.1191 ЦК України, позивач вважає, що сплачені позивачем кошти мають бути відшкодовані відповідачем пропорційно до суми заборгованості за послуги ТОВ «Євро-Реконструкція», оскільки у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача про стягнення грошових коштів у сумі 175 952,40 грн. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2023 року справу за цим позовом передано на розгляд до Дніпровського районного суду міста Києва. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 серпня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем отримано не було, конверт разом з копією ухвали та копією позовної заяви з додатками повернувся до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Також повідомлення відповідача здійснювалось через оголошення на офіційному веб - сайті судової влади України. Згідно вимог ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідач не скористалась своїм процесуальним правом на подачу відзиву. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 08.07.2020 за [PERSON] було зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі свідоцтва, виданого за результатами електронних торгів з реалізації цієї квартири. (а.с. 10, 11) Зі змісту цього свідоцтва вбачається, що вказана вище квартира належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.12.2014. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 березня 2022 року у цивільній справі № 755/16553/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто солідарно з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідність «Євро-реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення у розмірі 157 573,10 гривень, інфляційну складову боргу у розмірі 29 952,70 гривень та 3% річних у розмірі 11 968,75 гривень, а всього стягнуто 199 494,55 грн. В решті задоволення позовних вимог відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідність «Євро-реконструкція» витрати по оплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Сіщука В.В. від 23.03.2023 відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 755/16553/21, виданого 07.03.2023 Дніпровським районним судом міста Києва. (а.с. 25) [PERSON] в рахунок погашення боргу, стягнуто рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18.03.2022 у цивільній справі №755/16553/21, основної винагороди та витрат виконавчого провадження сплатив на розрахунковий рахунок приватного виконавця Сіщука В.В. кошти в розмірі 220 149,50 грн. (а.с. 29) 27.03.2023 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Сіщук В.В. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18.03.2022 згідно з виконавчим документом. (а.с. 28) Суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відритими. (Постанова КЦС ВС від 24.10.2024 № 752/8103/13-ц). Як убачається з даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, Київським апеляційним судом, за наслідками розгляду апеляційної скарги [PERSON] на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18.03.2022 по цивільній справі №755/16553/21, ухвалена постанова від 16.11.2023, якою апеляційну скаргу представника [PERSON] - адвоката Спиридонова О.В. задоволено частково. Заочне рішення Дніпровського районного суд ум. Києва від 18 березня 2022 року скасовано і ухвалено у справі нове судове рішення наступного змісту. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» 27 796,22 грн заборгованості за житлово-комунальні послуги та 416,94 грн судових витрат за подання позову. Також, вказаною постановою Київського апеляційного суду від 16.11.2023 у справі №755/16553/21 встановлено, що підставою для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до [PERSON] , [PERSON] частково слугував той факт, що [PERSON] став власником квартири лише 08.07.2020, тому і до стягнення підлягає сума заборгованості за період з 08.07.2020 до 01.08.2021. В подальшому, ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24.04.2024 у справі № 755/16553/21 розглянуто заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , за участю заінтересованих осіб: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», [PERSON] про поворот виконання рішення суду та відмовлено в її задоволенні з тих підстав, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» відповідачу [PERSON] була перерахована сума коштів у розмірі 171 698,33 грн, яку останній сплатив на виконання заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.03.2022. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20)). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див.: постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Звертаючись з позовом до суду позивач вказує, що ним, на виконання заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18.03.2023 у цивільній справі №755/16553/21, була сплачена заборгованість за житлово-комунальні послуги в повному обсязі з урахуванням витрат виконавчого провадження, які обліковувалися за квартирою [ADDRESS] за період, коли він не був власником, а саме з жовтня 2014 року. Таким чином, частина коштів має бути відшкодована попереднім власником [PERSON] . Відповідно до ч. 1, 3 ст. 528 ЦК України, виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. Інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов`язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу. Статтею 540 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. (ст. 541 ЦК України). Частиною 3 ст. 543 ЦК України також передбачено, що солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що грунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Згідно ч. 1 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Одним із принципів цивільного процесуального судочинства є те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами, вживає заходів для виконання ними їх обов`язків. (ст. 12 ЦПК України) Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами першою, шостою, сьомою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом установлено, що заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18.03.2021 у цивільній справі № 755/16553/21 з [PERSON] на користь ТОВ «Євро-реконструкція» стягнуто заборгованість за житлово-комунальні послуги за кв. [ADDRESS] в розмірі 199 494,55 грн (включаючи 3% річних та інфляційні втрати), а також 2 270,00 грн судового збору. Боржником [PERSON] в рамках виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 755/16553/21, який був виданий на виконання заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18.03.2022, 24.03.2023 було сплачено суму заборгованості у розмірі 199 494,55 грн, 705,50 грн мінімальних витрат виконавчого провадження та 19 945,45 грн основної винагороди приватного виконавця, а всього було сплачено 220 149,50 грн. Однак, постановою Київського апеляційного суду від 16.11.2023 у цивільній справі №755/16553/21 заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.03.2022 було скасовано та ухвалено нове судове рішення - стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Євро-реконструкція» заборгованість у розмірі 27 796,22 грн та 416,94 грн судових витрат за подання позову. В подальшому, 19.02.2024 ТОВ «Євро-реконструкція» повернула [PERSON] шляхом перерахування коштів на його банківський рахунок 171 698,33 грн, що встановлено ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24.04.2024 у цивільній справі №755/16553/21. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2019 року у справі № 904/3315/18 наголошував на тому, що: «Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Так, принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Згаданий принцип римського права «venire contra factum proprium» є вираженням «equitable estoppel» - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на «principles of fraud» та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Подібні висновки містяться й у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18). З встановлених судом фактичних обставин справи слідує, що поверненням ТОВ «Євро-реконструкція» позивачу [PERSON] коштів, ТОВ «Євро-реконструкція» фактично відновило порушені права позивача, які полягали у покладені на нього боргових зобов`язань за період, коли він не був власником квартири, а тому суд не вбачає підстав для стягнення з [PERSON] суми заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуг з постачання гарячої води, інфляційних втрат та 3 % річних, які фактично були повернуті позивачу ТОВ «Євро-реконструкція». Що стосується стягнення з [PERSON] суми основної винагороди приватного виконавця в розмірі 15 944,40 грн та суми мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 563,86 грн, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки отримувачем таких коштів та особою, на користь якої вони сплачувались позивачем, був приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Сіщук В.В. та ці суми не входять до складу заборгованості первинно ухваленої до стягнення рішенням суду. Виходячи з цього, у [PERSON] відсутній обов`язок по сплаті цих коштів на користь позивача. З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позову в повному обсязі. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, в порядку ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed