Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

1.Короткий зміст заявлених вимог 17 вересня 2025 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності документів, та просить суд встановити факт належності документів [PERSON] ( [PERSON] ), а саме: Приказ №8 по райСЭС от 1.04.86 г. про зарахування на посаду та Приказ №6 по райСЭС от 4.04.86 г. про звільнення з посади. Визнати, що розбіжності в імені «Ліля» та « [PERSON] » стосуються однієї і тієї ж особи. В обґрунтування заяви зазначає, що [PERSON] ( [PERSON] ) народилася в 1966 р., що підтверджується свідоцтвом про народження, у якому ім`я вказане як « [PERSON] ». Разом з тим в інших офіційних документах ім`я заявниці вказане як « [PERSON] », а саме в трудовій книжці: Приказ №8 по райСЭС от 1.04.86 г. про зарахування на посаду та Приказ №6 по райСЭС от 4.04.86 г. про звільнення з посади. Заявниця вказує, що таким чином у її офіційних документах виникла розбіжність у написанні імені «Ліля» та « [PERSON] », що ускладнює підтвердження трудового стажу. 2. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 26.09.2025 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено судове засідання. В судовому засіданні заявник [PERSON] заяву про встановлення факту належності документу підтримала та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву, в якій заперечував проти заявлених вимог , просив розглянути справу за відсутності представника та ухвалити рішення, яким відмовити в задоволенні заяви. 3. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. За змістом положень ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Аналіз норм ст. ст. 293, 315 ЦПК України свідчить про те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданим повторно 11.07.1983 року Новогригорівською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00010006197 від 24.01.2012 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 24.01.1987, актовий запис №85, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Прізвище після реєстрації шлюбу : дружини [PERSON] , чоловіка - [PERSON] . 02.09.2011 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №716, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 05.11.2011 р. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] , чоловіка [PERSON] . 26.09.2011 виданий паспорт громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] . З копії трудової книжки [NUMBER] , що належить [PERSON] , [INFO] , судом встановлено, що вказана трудова книжка містить 59 записів, зокрема запис №1 «01.04.1986 г. Принята на должность пом. санврача по комунальной гигиене. Приказ №8 от 01.04.86 г.» та запис №3 «04.04.87 г. Освободить от занимаемой должности в связи с переводом в заводскую СЭС гор. Николаева. Приказ №6 от 04.04.87г.» Проте, як вбачається з архівної довідки №411, виданої 03.09.2025 Арбузинською селищною радою Миколаївської області в архівному фонді №88 по Арбузинській райсанепідем станції «Приказ №8 по рай СЭС от 01.04.86 г.» та «Приказ №6 по райСЭС от 04.04.87 г.» видані на ім`я [PERSON] . Таким чином виникла розбіжність між документом, що посвідчує особу та документами щодо прийняття та звільнення з роботи, а саме в імені, яке вказано невірно « [PERSON] », що позбавляє можливості заявницю підтвердити трудовий стаж Дослідивши наявні матеріали справи, вислухавши пояснення заявника, суд дійшов висновку, що «Приказ №8 по рай СЭС от 01.04.86 г.» та «Приказ №6 по райСЭС от 04.04.87 г.» стосуються [PERSON] , при цьому у вказаних документах різниться написання її імені із зазначеним у її паспорті громадянина України. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено у ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з урахуванням зазначених положень закону, встановлені судом обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами в їх сукупності, свідчать про те, «Приказ №8 по рай СЭС от 01.04.86 г.» та «Приказ №6 по райСЭС от 04.04.87 г.» належать [PERSON] . Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підтвердженою відповідними доказами, відтак її слід задовольнити.

Outcome: approved