Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

Заявник [PERSON] , як голова ліквідаційної комісії Комунального підприємства «МІСЬКА РИТУАЛЬНА СЛУЖБА» КУРАХІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ» (далі КП «МРС» КМР»), звернулась до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , що настала [INFO] в с. Дальнє, Покровського району, Донецької області. В обґрунтування заяви зазначено, що КП «МРС» КМР» здійснило поховання [PERSON] у 2023 році за рахунок бюджету, оскільки родичі або інші особи не взяли на себе організацію поховання. Смерть підтверджується Лікарським свідоцтвом про смерть № 113, виданого 10.07.2023 року Селидівським відділенням судово-медичної експертизи. Однак, державна реєстрація смерті в органах ДРАЦС не була проведена. Встановлення факту смерті в судовому порядку необхідне для належної державної реєстрації, що є юридичною підставою для обліку поховання та звітності КП «МРС» КМР» про використання бюджетних коштів, що особливо актуально у зв`язку із ліквідацією підприємства. Заявник також посилається на те, що с. Дальнє, Покровського району, Донецької області, віднесено до території активних бойових дій в умовах воєнного стану. Заявник про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду не з`явилася. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явилася, просили справу розглянути за їх відсутності, проти позовних вимог заявника не заперечують. У відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. При розгляді справи судом встановлено, що смерть [PERSON] , [INFO] , що настала [INFO] в с. Дальнє, Покровського району, Донецької області, підтверджується: лікарським свідоцтвом про смерть № 113, виданого 10.07.2023 року Селидівським відділенням судово-медичної експертизи, листом відділу поліції № 2 Покровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 19.07.2023 №\~5102/303/06-2023 та актом № 07/04 (У) про надання послуг з поховання одиноких громадян, осіб без певного місця проживання, громадян від яких відмовились рідні, знайдених невпізнаних трупів від 24 липня 2023 року, що підтверджує здійснення поховання КП «МРС» КМР». Судом встановлено неможливість реєстрації факту смерті органом ДРАЦС у звичайному порядку, що є підставою для встановлення цього факту в судовому порядку, відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Встановлений факт має для заявника юридичне значення, оскільки необхідний для належної ліквідації комунального підприємства та звітності про використання бюджетних коштів. Статтею 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою\~забезпечення\~реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. За правилами п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У зв`язку із збройною агресією російської федерації в Україні запровадили воєнний стан з 05:30 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (із змінами). Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786 Покровський район віднесено до території активних бойових дій та тимчасово окупованих російською федерацією. З огляду на те, що подія смерті настала на території, віднесеній до зони активних бойових дій (с. Дальнє, Покровський район, Донецька область), справа розглядається судом за місцем проживання заявника або за його вибором. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом\~Міністерства\~Юстиції\~України\~18 жовтня\~2010 р.\~№\~52/5\~(з відповідними змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. В судовому засіданні встановлено, що надане заявником медичне свідоцтво про смерть, на підтвердження факту смерті [PERSON] , видані установами, що, на момент звернення до суду, знаходяться на тимчасово окупованій рф території України. Відповідно до п. 13 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» за № 5 від 31.03.1995 року суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини\~у справах\~«Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]». Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки») в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування) тощо. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», заявники у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку зі збройною агресією, звільнені від сплати судового збору. Оскільки факт смерті [PERSON] відбувся на території, де ведуться активні бойові дії, заявник підлягає звільненню від сплати судового збору. Встановлення даного факту смерті необхідно заявнику для здійснення реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті [PERSON] у встановленому законодавством України порядку. Враховуючи, вищевикладене, суд дійшов до висновку про задоволення даної заяви, що є підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану.

Outcome: approved