Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором №100298446 від 20 січня 2021 року у розмірі 63712 грн. 86 коп. та понесені судові витрати, а саме, судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. та 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Позов мотивує тим, що 20 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №100298446, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надало відповідачці кредит в сумі 12000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами кредитного договору. Відповідачка зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені договором, повернути кредит. Однак, зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 63712 грн. 86 коп., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 11291 грн., прострочена заборгованість за відсотками становить 52421 грн. 86 коп. 07 червня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги №70-МЛ/Т. Згідно вказаного договору, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі й до відповідачки [PERSON] за кредитним договором №100298446 від 20 січня 2021 року. Добровільно відповідачка кредитну заборгованість не погашає, а тому просить стягнути з відповідачки на користь позивача суму зазначеної заборгованості за кредитним договором. 28 серпня 2025 року ухвалою суду дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 18 вересня 2025 року. 01 серпня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника відповідачки [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позову, з огляду на те, що відповідачка [PERSON] не укладала кредитний договір №100298446 від 20 січня 2021 року, на підставі якого позивач просить стягнення коштів. Як встановлено вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 11 червня 2021 року у кримінальній справі №466/3684/21, її телефоном і банківською карткою незаконно заволодів [PERSON] , який від імені [PERSON] подав заявки до ТОВ «Мілоан» та отримав кредитні кошти, які надалі самостійно використав. Таким чином, фактичного волевиявлення відповідачки на укладення договору не було, кошти вона не отримувала, а тому договір не вважається укладеним у розумінні статей 202, 626, 1046, 1054 ЦК України. З врахуванням положень статті 82 ЦПК України, вирок суду, який набрав законної сили, має преюдиціальне значення та підтверджує, що саме [PERSON] незаконно отримав кредитні кошти. Отже, він є належним відповідачем у цій справі, а не [PERSON] . В судовому засіданні 18 вересня 2025 року оголошено перерву до 29 вересня 2025 року, за клопотання представника позивача. Ухвалою суду від 29 вересня 2025 року в судовому засіданні продовжено перерву до 07 жовтня 2025 року, за клопотанням відповідачки та її представника. 30 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, за змістом яких зазначає наступне. Щодо факту укладення кредитного договору. 20 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір №100298446 в електронній формі. Відповідачка отримала кредитні кошти в сумі 12000 грн. зі сплатою процентів та інших платежів, передбачених договором. Укладення договору підтверджується тим, що одноразовий ідентифікатор (SMS-код) для підписання направлено саме на номер телефону відповідачки, який є аналогічним номеру телефону, зазначеного останньою у відзиві. Кредитний договір було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст.ст. 205, 207, 639 ЦК України та ст.3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи та підписаний електронним підписом, прирівнюється до письмового договору і є дійсним. Отже, кредитний договір №100298446 від 20 січня 2021 року є належно укладеним, а волевиявлення відповідачки підтверджується фактом отримання SMS-коду на її номер та його використання для підписання договору. Перед укладенням договору відповідачка ознайомилася з правилами надання фінансових кредитів, умовами договору, процентною ставкою, строком повернення кредиту та іншими істотними умовами. Усі документи були розміщені в її особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан», що відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про фінансові послуги» та ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 підтвердив, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором має силу власноручного підпису. Щодо тверджень відповідачки про шахрайські дії. Представником позивача направлено запит до первісного кредитора ТОВ «Мілоан». За результатами перевірки - фактів шахрайства не виявлено. Усі дії з укладення договору, включно з отриманням SMS-коду, відбувалися з використанням номера телефону, зареєстрованого за відповідачкою. Згідно з правилами товариства, позичальник особисто несе відповідальність за збереження логіна, пароля та одноразового ідентифікатора. Будь-яке розголошення цих даних третім особам не звільняє позичальника від виконання зобов`язань. Щодо вироку суду, на який посилається відповідачка обґрунтовуючи заперечення щодо позову. Вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 11 червня 2021 року у справі №466/3684/21 стосується загального факту вчинення шахрайських дій [PERSON] , однак не містить відомостей про кредитний договір №100298446, який є предметом даного спору. ТОВ «Мілоан» не брало участі у тій справі, тому кредитні відносини не досліджувалися судом і не можуть мати преюдиціального значення у даній справі. Окрім цього, з наданих первісним кредитором відомостей про рух коштів вбачається, що 22 січня 2022 року та 16 березня 2022 року від імені позичальника було здійснено сплату комісії за пролонгацію договору. Такі дії свідчать про користування кредитом і підтверджують наявність волі до виконання умов договору, що суперечить твердженням відповідачки про відсутність її участі в кредитних відносинах. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року (справа №129/1033/13-ц) зазначила, що принцип змагальності не означає обов`язку суду вважати обставину доведеною лише через її заявлення. Обставину слід підтвердити належними та допустимими доказами. Всупереч наведеному, відповідачка не надала жодного належного доказу, який би спростував факт укладення кредитного договору чи підтвердив наявність шахрайства саме у цьому випадку. З огляду на наведене, вважає, що кредитний договір №100298446 від 20 січня 2021 року укладено у відповідності до вимог закону, відповідачка отримала кошти та користувалася ними. Доказів протилежного стороною відповідачки не надано. Просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі та розгляд справи здійснювати у відсутності представника. 07 жовтня 2025 року в судовому засіданні продовжено перерву до 21 жовтня 2025 року для повторного виклику представника позивача в судове засідання. 14 жовтня 2025 року від представника відповідачки [PERSON] на адресу суду надійшли додаткові пояснення, які остання просить врахувати при розгляді справи. Відповідачкою надано вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 11 червня 2021 року у справі №466/3684/21, яким встановлено, що у період з 28 травня 2020 року по 20 лютого 2021 року [PERSON] , шляхом обману, заволодів телефоном [PERSON] марки Samsung Galaxy S8 із сім-картою оператора «ПрАТ Київстар» ([NUMBER]) та банківською карткою ПриватБанк № [NUMBER] , після чого від її імені оформлював кредити у різних фінансових установах. Згідно цього вироку, 20 січня 2021 року та 11 лютого 2021 року саме [PERSON] , використовуючи зазначені телефон та банківську картку, подав заявки на отримання кредитів та згодом перевів отримані кошти на власні рахунки. Таким чином, саме він мав умисел на отримання і використання кредитних коштів, а не відповідачка. Позивач, обґрунтовуючи позов, посилається на ідентифікацію особи за номером телефону [NUMBER] та карткою [NUMBER] . Проте, як встановлено вироком суду, цими засобами зв`язку в зазначений час користувався [PERSON] , а не відповідачка. Також позивач надав довідку про ідентифікацію відповідачки шляхом направлення одноразового пароля (SMS-коду) 20 січня 2021 року. Проте саме в цей час, як встановлено вироком, [PERSON] мав у своєму розпорядженні телефон відповідачки та здійснив від її імені дії щодо оформлення кредиту. Зазначає, що позивачем не доведено, що саме відповідачка заповнила формуляр електронної заявки і особисто підписала договір одноразовим ідентифікатором. В матеріалах справи відсутні докази фактичного отримання відповідачкою одноразового коду, його використання для підписання договору, а також доказів, що саме вона ініціювала укладення правочину. Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, але можуть бути спростовані лише особою, яка не брала участі у справі, де такі обставини встановлено. Позивач не надав жодних належних доказів, які б спростовували встановлені вироком суду факти заволодіння майном відповідачки [PERSON] та оформлення ним кредитів від її імені. У межах кримінального провадження встановлено, що [PERSON] не мала наміру укладати кредитний договір із позивачем, не підписувала його і не отримувала грошових коштів. Таким чином, між сторонами не виникло цивільно-правових зобов`язань, а кредитні кошти фактично отримав і використав [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, просить про розгляд справи за відсутності представника, проти заочного розгляду справи не заперечує, позов підтримує в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, проте представниця останньої просить розглядати справу у їхній відсутностію та відмовити в задоволенні позову. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. 20 січня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронному вигляді було укладено кредитний договір № 100298446. За умовами договору загальний розмір кредиту становив 12000 грн. Кредит надається загальним строком на 30 днів з 20 січня 2021 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 19 лютого 2021 року (п.1.4 кредитного договору). Сторони погодили розмір процентів за користування кредитом 7200 грн., які нараховуються за ставкою 2,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, 2.3 договору. Відповідно до пункту 2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно з пунктом 4.2. договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою пунктом 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні частини другої статті 625 ЦК України, на рівні стандартної ставки, передбаченої пунктом 1.5.3 договору. Обов`язок позичальника із сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Відповідно до пункту 6.1. договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства. Згідно з пунктом 6.2. договору розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником товариству через веб - сайт або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника на номер 2277. Після укладення цей кредитний договір розміщується в Особистому кабінеті позичальника. Відповідно до пункту 6.3. договору, приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, зокрема, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством, що розміщені на веб - сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього договору. Згідно з пунктом 6.4. договору укладення Товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Відповідно до пункту 6.5. договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. Згідно з додатком №1 до договору про споживчий кредит №100298446 від 20 січня 2021 року сторони затвердили графік платежів та орієнтовну вартість кредиту. За даним графіком, відповідачка зобов`язалася погасити суму кредиту в розмірі 12000 грн, сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 17200 грн. До укладання договору про споживчий кредит, позичальник ознайомився з паспортом споживчого кредиту та підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Далі, відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі 12000 грн. На підтвердження надання [PERSON] кредитних коштів, суду надано копію платіжного доручення №25068177 від 20 січня 2021 року, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» перерахувало на кредитний рахунок зазначений в договорі, кошти в розмірі 12000 грн. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №100298446 від 20 січня 2021 року, станом на 24 липня 2025 року заборгованість за кредитним договором №100298446 не погашена, залишок заборгованості становить 63712 грн. 86 коп. 07 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №70-МЛ/Т, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) за плату належне йому право вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №70-МЛ/Т від 07 червня 2021 року сума заборгованості [PERSON] за основною сумою боргу складає 11291 грн., сума заборгованості за відсотками 52421 грн. 86 коп. Разом з тим, судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 11 червня 2021 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.2 ст.185 КК України (номер справи №466/3684/21). [PERSON] є потерпілою у даному кримінальному провадженні. Із змісту вказаного вироку (який набрав законної сили 12 липня 2021 року) вбачається, що [PERSON] , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, увійшовши в довіру до потерпілої [PERSON] , під приводом взяття у неї коштів в борг, хоча насправді не мав на меті їх повертати, ввів її в оману та вмовив відкрити рахунок в АТ «Ідея Банк». Після чого, отримавши кредитну картку «Ідея Банку» [NUMBER] , потерпіла [PERSON] передала її [PERSON] . Крім того, [PERSON] , 20 лютого 2021 року протягом дня, перебуваючи неподалік СТРЦ «Спартак», що по [ADDRESS] , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою власного протиправного збагачення, під приводом огляду сторінки «ОЛХ» отримав від потерпілої [PERSON] її мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S8» із сім-картою оператора мобільного зв`язку «ПрАТ Київстар» [NUMBER] , який перебував без паролю, переконавшись, що потерпіла [PERSON] не спостерігає, подав від її імені через вказаний вище мобільний телефон онлайн заяву у Viplata zaima Gofingo на видачу кредитних коштів, для зарахування яких вказав картку «ПриватБанку» [NUMBER] для виплат [PERSON] , після чого на вказану банківську картку прийшло зарахування грошових коштів в сумі 5000 грн., та в подальшому здійснив перерахунок грошових коштів у сумі 4980 грн. на свою картку «ПриватБанку» [NUMBER] , завдавши потерпілій [PERSON] матеріальної шкоди на суму 5000 грн. Крім цього, [PERSON] , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, в порушення вимог ст.32 Конституції України, згідно якої «ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини»; ст.14 Закону України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року №2297-VI, згідно якої «поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини»; ст.21 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року, згідно якої «інформація про фізичну особу є конфіденційною, конфіденційна інформація може поширюватись за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом»; а також усвідомлюючи, що згідно ст.11 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року «до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження», а отже, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці, порушив недоторканість приватного життя [PERSON] , без її згоди та відома зібрав конфіденційну інформацію, яка міститься у паспорті громадянина України, реєстраційному номері облікової картки платника податків 20 лютого 2021 року протягом дня, перебуваючи неподалік СТРЦ «Спартак», що по [ADDRESS] , діючи умисно, з метою заволодіння грошовими коштами, незаконно використав паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків [PERSON] , через мобільний телефон марки «Samsung Galaxy S8» із сім-картою оператора мобільного зв`язку «ПрАТ Київстар» [NUMBER] , що належить потерпілій, який перебував без паролю, переконавшись, що потерпіла [PERSON] за його діями не спостерігає, подав від її імені онлайн заяву у Viplata zaima Gofingo на видачу кредитних коштів у сумі 5000 грн., подавши паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 18 квітня 2008 року Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області на ім`я [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , для зарахування яких вказав картку «ПриватБанку» [NUMBER] для виплат [PERSON] , після чого на її банківську картку прийшло зарахування грошових коштів в сумі 5000 грн. Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається зі змісту ч.3 статті 203 Цивільного кодексу України, правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Кодексу. Отже, наявність вільного волевиявлення учасників правочину та його відповідність внутрішній волі при укладенні цього правочину є однією з необхідних умов визнання останнього дійсним, а відсутність вільного волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання такого недійсним. За змістом ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин - це вольова і правомірна дія, яка безпосередньо спрямована на досягнення правового результату, - на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Для чинності правочину сторонам необхідно дотримуватися загальних і спеціальних вимог. Серед загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначених у статті 203 цього Кодексу в частинах третій та п`ятій визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За вимогами ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства в установлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України). При цьому, відповідно до ч.1 ст.28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України). Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу). Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Разом з тим, Пленум Верховного Суду України у п.8 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись. Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як встановлено судом, вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 11 червня 2021 року встановлено обставини, які вказують на те, що [PERSON] шляхом обману заволодів телефоном та банківською карткою відповідачки [PERSON] після чого від її імені подавав онлайн-заявки на отримання кредитів і отримував кошти, які пересилав (перераховував) на власні рахунки та знімав готівку, зокрема і у визначений період (день укладення договору - 20 січня 2021 року). За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] не могла укласти вищевказаний кредитний договір шляхом підписання такого одноразовим ідентифікатором, який був скерований їй на абонентський номер мобільного телефону. Відповідно до частин 1,2 ст.209 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Наведене свідчить про те, що у [PERSON] не виникло зобов`язань перед позивачем щодо повернення грошових коштів на підставі кредитного договору №100298446 від 20 січня 2021 року, оскільки вона вказаний договір, не укладала та не підписувала, а також не отримувала грошових коштів від ТОВ «Мілоан», що позивачем не спростовано та не надано будь-яких інших доказів на підтвердження отримання відповідачкою грошових коштів за спірним кредитним договором, у зв`язку з чим, підстави для задоволення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутні. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості звернутись із цивільним позовом до суду про стягнення з засудженого матеріального збитку, оскільки саме його винними діями була спричинена шкода. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», то судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed