Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди. Позов мотивовано тим, що [INFO] в с.Божківське, Полтавського району Полтавської області, потяг скоїв наїзд на громадянина [PERSON] , [INFO] , який від отриманих травм помер. Смертю [PERSON] було завдано моральну шкоду його матері [PERSON] та доньці [PERSON] . В обгрунтування завданої моральної шкоди позивачі посилаються на те, що у зв`язку зі смертю сина та батька, внаслідок наїзду на нього поїзда вони зазнали сильних душевних та моральних страждань, які полягали у порушенні їх нормальної життєдіяльності. Внаслідок смерті [PERSON] вони назавжди позбавлені можливості отримувати від нього підтримку та допомогу, як моральну так і матеріальну, їх сталий життєвий устрій непоправно змінено з незалежних від них обставин. Загиблий проживав разом з матір`ю,їх об`єднував спільний побут, після смерті сина вона залишилася жити одна та змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Крім втрат пов`язаних з підтримкою та допомогою, позивачі відчувають біль та страждання, відчуття самотності, тривожності, гострої несправедливості через смерть своєї близької людини, скільки смерть дитини в будь- якому віці є найтяжчою втратою для матері, а для доньки смерть батька є великою втратою і така втрата є непоправною подією. Посилаючись на вказані обставини, позивачі просять суд стягнути з АТ «Укрзалізниця» на їх користь моральну шкоду у розмірі 300 000 грн. на кожного з них. Крім того, позивач [PERSON] прохає суд стягнути на її користь понесені нею витрати на поховання сина [PERSON] в загальному розмірі 28 100 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 15.11.2024 року, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого розгляду з викликом сторін. Відповідачем АТ «Українська залізниця» 19.11.2024 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити, вважає що вимоги позивачів є необґрунтованими та заперечує проти їх задоволення. По факту загибелі [PERSON] залізницею проведене службове розслідування, що підтверджується актом службового розслідування від 21.09.2023 року. Згідно вказаного акту вина працівників регіональної філії «Південна залізниця» в транспортній події не вбачається,натомість вказано, що потерпіла особа порушив п.п. 2.1; 2.5; 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, які затвердженні наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року №54. Відповідач вважає, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили, а тому, в силу приписів ч.5\~ст.1187 ЦК України\~він не несе відповідальність за завдану шкоду. Крім того, вказав, що позивачами не доведено чим підтверджується факт заподіяння їм моральних чи фізичних страждань, не зазначено якими доказами це підтверджується. Щодо компенсації витрат на похованні вказав,що вказана вимога позивачів не ґрунтується на на належних та достатніх доказах факту укладення угоди та понесення витрат нею. На підставі вищевикладеного, прохав відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної школи та витрат на поховання в повному обсязі. (том 1, а.с.43-57). Ухвалою суду від 05.05.2025 року витребувано з Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під №12023170420002480. Ухвалою суду від 02.07.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання по суті. В судове засідання позивачі не з`явилися, їх інтереси в судовому засіданні представляв адвокат Таргоній В.М., який позовні вимоги позивачів підтримав та прохав їх задовольнити, пославшись на підстави та обставини викладені в позові. Представник відповідача - адвокат Макаренко О.М. в судовому засіданні прохав відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першоюстатті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статей 15,16 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої\~статті 13ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.12, ст.81ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістомстатті 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статей 79,80 ЦПК Українидостовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч.1 та 2 ст.263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Відповідно ч.4 та 5 ст.263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . (том 1, а.с.20). Позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.10.1993 та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05.11.2016 року, (том 1, зворот а.с.20, а.с.21). 11.09.2023 року близько 21:55 год., електропоїзд ЕР9М-385 по маршруту Орульці Полтава Південна, під керуванням машиніста [PERSON] , та помічника [PERSON] рухаючись в напрямку м.Полтави, на перегоні «Божкове-Свинківка» в районі платформи «Приміська» на 125 км., скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , котрий перебував на залізничній колії. В результаті наїзду пішоход помер на місці події. 12.09.2023 відомості за вказаним фактом внесено до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12023170420002480 за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3\~ст.276 КК України. (том 1, а.с.106). Згідно лікарського свідоцтва про смерть серії [NUMBER] \~від 12.09.2023\~року [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~помер \~ [INFO] (том 1, зворот а.с.21). 12.09.2023 проведено оперативну нараду при заступнику начальника моторвагонного депо Полтава Південної залізниці, згідно якої нарада постановила: що дії локомотивної бригади у складі машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] вважати вірними. Вини локомотивної бригади в складі машиніста [PERSON] та помічника машиніста [PERSON] , щодо затримки поїзда №6505 в добу 11.09.2023 року не вбачати. (том 2 а.с.208-209). Згідно акту службового розслідування аварії, затвердженого начальником виробничого підрозділу «Люботинська дистанція колії» [PERSON] від 21.09.2023, комісія дійшла висновку, що вини працівників регіональної філії «Південна залізниця» не вбачається; стан та утримання залізничної колії та рухомого складу відповідає встановленим вимогам; потерпілий порушив вимоги п.п.2.1., 2.5.,2.20 Правил безпеки руху громадян на залізничному транспорті України», затвердженого наказом МТУ від 19.02.1998 №54, зареєстрованого МЮУ 24.03.1998 №193/2633 (зі змінами затвердженими наказом МТЗУ від 22.11.2007 №1059, зареєстрованими МЮУ 18.12.2007 №1378/14645). (том 1 а.с.151-154). Відповідно до висновків експертів №638\~від 10.10.2023\~року та\~№638-а\~від 11.10.2023\~року причиною смерті [PERSON] , [INFO] , стали тяжкі тілесні ушкодження, а саме смерть настала в результаті складної комбінованої травми з залученням декілької анатомічних ділянок тіла у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з багато-скалковими складними переломами кісток склепіння, основи та лицевого відділу черепа з утворенням травматичних під оболонкових гематом правої гемісфери, поєднаних з забоєм та внутрішніми мозковими крововиливами. При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа гр. [PERSON] встановлено, що в крові виявлено етиловий спирт в концентрації 3,3 проміле, що стосовно живої особи відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння (том 1 а.с.139-144). Відповідно до висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №4849-Е від 16.08.2024 року вбачається, що машиніст [PERSON] та його помічник [PERSON] до наїзду повинні керуватися вимогами п.1.1, 16.39, 16.40 Правил [1], пунктів 3.18.1, 3.19.1 Інструкції [2], пункут 10.1.21 Інструкції [3],пунктів 17.1, 17.2 Регламенту [4]. Невідповідності в діях машиніста [PERSON] та його помічника [PERSON] при веденні поїзда №6505, яким відбувся наїзд на пішохода [PERSON] , вимогам Правил [1], Інструкції [3],Регламенту [4] не було (том 1, а.с.238-243). Постановою слідчого слідчого відділення розслідування злочинів у сфері транспорту СВ Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області Костенко А.В. від 31.08.2024 року закрито кримінальне провадження за № 112023170420002480 у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.(том 1, а.с.244-247) Із постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що причиною залізнично-транспортної пригоди є порушення пішоходом [PERSON] вимог Правил безпеки для пішоходів на залізниці, які перебувають у прямому причинному зв?язку з наслідками, у вигляді заподіяння останньому тяжких тілесних ушкоджень, що знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв?язку з настанням смерті. Згідно частини першої\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті, зокрема, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч.2 ст.1167). Згідно з\~ст. 1168 ЦК України\~моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю. Згідно із частинами 1, 2 та 5\~статті 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням і зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Таким чином, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП водієм (машиністом), який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18-ц (провадження №61-12464св20) та від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17 (провадження №61-19345св19). Судом встановлено, що між діями машиністів, які перебували у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця» та наслідками, які настали в результаті події на залізничній колії, є прямий причинний зв`язок. При цьому, відсутність у діях машиністів складу кримінального правопорушення, не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності. Таким чином, відповідач, з яким машиністи перебували, в силу зазначених вимог закону, несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини працівника вказаного товариства у її заподіянні. Відповідно до ч. 5\~ст. 1187 ЦК України\~особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 263 ЦК України\~непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату незалежно від вини такої особи. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. У відповідності до частини другоїстатті 1193 ЦК Україниякщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Положення\~статті 1193 ЦК України\~про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга\~статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). У цивільному законодавсті відсутнє визначення грубої необережності, тому питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина другастатті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Про наявність у діях потерпілого грубої необережності можуть свідчити перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху, тощо, а не проста необачність (див. постанову ВС від 21 серпня 2019 року, справа № 712/14046/18). Обставин непереборної судом не встановлені, а наявність умислу потерпілого відповідачем не доведена. При цьому суд приймає до уваги ті обставини, що потерпілий [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння (сильний ступень) та нехтував правилами безпеки руху, що свідчить про грубу необережність з його боку, яка призвела до його загибелі. Отже доказів, які б підтверджували умисел потерпілого відповідачем не надано, тоді як чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах №466/4412/15-ц від 05.06.2019, №756/16649/13-ц від 15.08.2019, №447/2438/16-ц від 02.10.2019, №601/1304/15-ц від 11.12.2019, №345/3335/1 від 03.06.2020, №742/637/19 від 07.10.2020. Разом із цим, установивши, що ДТП із [PERSON] сталася, у тому числі, внаслідок нехтування ним правил безпеки руху (пунктів 2.2, 2.3, 2.5 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України), в стані алкогольного сп`яніння, суд відповідно до ч.2\~ ст.1193\~ЦК України вбачає підстави для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди. Частинами 1 - 3\~статті 23 ЦК України\~визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховний Суд у постанові від 24 січня 2025 року у справі № 624/946/23 дійшов висновку, що грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц міститься висновок про те, що «… визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення». Судом встановлено, що внаслідок вказаної пригоди, яка сталась [INFO] загинув [PERSON] , [INFO] . Позивачам завдано моральну шкоду, яка пов`язана з емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть батька та сина відповідно. Позивачі безповоротно втратили близьку їм людину, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя їм душевні страждання.Сам факт загибелі сина та батька є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів. Відновити становище, яке існувало до смерті потерпілого у житті позивачів, неможливо. Суд погоджується з тим, що внаслідок смерті [PERSON] позивачі назавжди позбавлені можливості отримувати від нього підтримку як моральну, так і матеріальну. Крім того, загиблий проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] , їх об`єднував спільний побут, яка вона залишилася проживати одна та змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що завдана позивачам моральна шкода підлягає відшкодуванню. \~ \~ \~ \~ При цьому, суд також враховує поведінку як працівників АТ «Українська залізниця», у діях яких не встановлено вини у настанні вказаної події, так і самого потерпілого, який перебував на залізничній станції в стані алкогольного сп`яніння та в діях якого наявні порушення пунктів Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, а тому,

Outcome: partial