Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

АТ «ПУМБ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 01.02.2021 № 1001802637701 в загальному розмірі 39989,24 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.02.2021 між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1001802637701 на підставі якого відповідачу надано кредит в розмірі 44608,78 грн. Звернувшись до суду позивач зазначає, що [PERSON] не виконує кредитні зобов`язання належним чином у зв`язку із чим, станом на 09.04.2025, утворилась заборгованість в загальному розмірі 39989,24 грн., в тому числі 27696,11 грн. заборгованості за кредитом, 8,52 грн. заборгованості за процентами та 12284,61 грн. заборгованості за комісією. На момент звернення до суду заборгованість відповідачем не погашена, а тому АТ «ПУМБ» просить стягнути з [PERSON] борг в загальному розмірі 39989,24 грн. Ухвалою від 09.09.2025 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 29.09.2025 представник відповідача, адвокат Василець С.О., подав до суду відзив у якому проти задоволення позовних вимог заперечував. Зокрема представник посилається на відсутність доказів надання відповідачу кредитних коштів, а саме виписки по рахунку. Також зазначає, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за комісією у розмірі 12284,61 грн. При цьому пунктом 4 договору встановлено комісію в розмірі 1,99 % за обслуговування кредитної заборгованості, що становить 887,71 грн. щомісячно. Представник вказує на те, що у кредитному договорі не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». За таких обставин вважає нарахування комісії розмірі 12284,61 грн. безпідставним. Крім того, представник звертає увагу на те, що в рахунок погашення за комісією були направлені грошові кошти, отримані від відповідача як погашення заборгованості за договором, в сумі 7989,39 грн. Оскільки умова договору щодо стягнення щомісячної комісії, на його думку, є нікчемною, заборгованість за кредитом має бути зменшена на суму 7989,39 грн. Представник позивача у судове засідання не заявився, у позовній заяві справу просив розглядати без його участі. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, останній просив справу розглядати без їх участі. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 01.02.2021 [PERSON] уклала з АТ «ПУМБ» кредитний договір шляхом підписання заяви № 1001802637701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у якій підтвердила, що вона приймає публічну пропозицію банку на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі - ДКБО), яка розміщена на сайті банку в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, у тому числі через Дистанційні канали обслуговування. За умовами договору відповідачу надано споживчий кредит на суму 44608,78 грн.; строк кредитування 24 місяці; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 1,99 %, розмір процентної ставки 0,01 % (а.с. 8). Кредитні кошти в сумі 44608,78 грн. були перераховані [PERSON] відповідно до платіжної інструкції від 01.02.2021 № ТR.47162785.74222.2464 (а.с. 9). Згідно з випискою по рахунку [PERSON] , остання користувалася кредитними коштами, здійснювала погашення заборгованості (а.с. 15). Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість [PERSON] за договором № 1001802637701 складає: 27696,11 грн. заборгованості за кредитом, 8,52 грн. заборгованості по процентам та 12284,61 грн. заборгованості за комісією (а.с. 11-14). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено судом, за договором № 1001802637701 [PERSON] дійсно отримала кредитні кошти в розмірі 44608,78 грн. Отримання та використання кредитних коштів фактично не заперечував і представник відповідача, указуючи на те, що відповідач здійснювала погашення кредитної заборгованості. Крім того, наявна у справі виписка по рахунку [PERSON] спростовує твердження представника відповідача про відсутність доказів перерахування відповідачу кредитних коштів. Щодо вимог в частині стягнення з відповідача суми комісії, суд зазначає наступне. Так, у заяві № 1001802637701 передбачено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, розмір якої становить 1,99 %. За умовами договору повернення кредиту здійснюється ануїтетним платежем по 2746,60 грн. на місяць із яких 887,71 грн. комісія. Загальна сума виплати за кредитом за 24 місяці становить 65918,29 грн. із яких 21305,04 грн. комісії. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на момент укладення спірних договорів) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 вказала на те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (пункти 31.29, 31.33 постанови). При цьому, у постанові від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (п. 71-73). У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17 сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Як встановлено судом, договір № 1001802637701 встановлює сплату комісії в розмірі 1,99 % від суми кредиту. Зазначене передбачає сплату за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту. Таким чином установлена щомісячна плата за послуги банку, які повинні надаватися безоплатно в силу положень ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином суд погоджується з доводами представника відповідача щодо нікчемності положення спірного договору в частині сплати комісії. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, що позбавляє сторону необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту, що також відображено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19. Крім того, згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Як уже було зазначено судом, за умовами договору № 1001802637701 [PERSON] має сплатити банку за 24 місяці 65918,29 грн. із яких 21305,04 грн. комісії. Розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (в тому числі розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01.02.2023 у справі № 199/7014/20. Враховуючи викладені вище положення та позицію Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне застосувати наслідки нікчемності спірного договору № 1001802637701 в частині сплати комісії, зарахувавши суму сплаченої [PERSON] комісії в рахунок погашення заборгованості за спірним договором. Так, згідно розрахунку, відповідачем було сплачено 7989,39 грн. комісії. Тобто заборгованість за указаним договором, після зарахування суми комісії на сплату заборгованості за кредитом, складає 19715,24 грн. ((27696,11 + 8,52) 7989,39 грн. сплаченої комісії). Таким чином, розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача складає 19715,24 грн. (за договором № 1001802637701). Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з огляду на положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь АТ «ПУМБ» підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру позовних вимог в сумі 1194,28 грн.

Outcome: partial