Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

Адвокат Акерман Олег Матвійович в інтересах [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Львова з позовною заявою до Акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі відділення «Ювілейне» АТ «ОТП Банк» в м. Львів про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у квітні 2022 року позивачем відкрито рахунок у відділенні «Ювелійне» АТ «ОТП Банк» в м. Львів, однак у листопаді 2024 року АТ «ОТП Банк» без будь-яких підстав заблокував картку позивача, дійсну до грудня 2024 року. 24.12.2024 представник позивача звернувся до відділення «Ювілейне» АТ «ОТП Банк» в м. Львів із заявою, в якій просив повідомити підстави закриття рахунку [PERSON] , повідомити про залишок коштів на рахунку та видати кошти через касу відділення. Листом керуючого відділення «Ювелійне» АТ «ОТП Банк» в м. Львів повідомлено, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банк є суб`єктом фінансового моніторингу. Згідно з вимогами абз. 3 ч. 1 ст. 15 Закону, 24.10.2024 банком було прийнято рішення про відмову від підтримання ділових відносин з [PERSON] , тому укладені між банком та позивачем договори вважаються розірваними за ініціативою банку з дати прийняття банком рішення про відмову від підтримання ділових відносин. Зважаючи на вищевикладене, рахунок [PERSON] було закрито у зв`язку з припиненням ділових відносин. Дії відділення «Ювелійне» АТ «ОТП Банк» в м. Львів щодо відмови від підтримання ділових відносин, відмови в обслуговуванні, шляхом розірвання ділових відносин, розірвання договорів і закриття рахунків, утримання на заблокованих рахунках та невидачу власних коштів позивача через касу банку протягом тривалого часу є неправомірними. Застосування суб`єктом фінансового моніторингу ризик-орієнтованого підходу не означає вседозволеність і останній повинен продемонструвати, які контрено ризики несе для нього встановлення (підтримання) ділових відносин з конкретним клієнтом. Правомірність блокування карткового рахунку можлива лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Позивачу було завдано моральну шкоду, яка виражена у психологічному напруженні, розчаруванні та незручностях, які виникли внаслідок протиправних дій банку. Просив: визнати протиправним рішення Акціонерного товариства «ОТП Банк» від 24.10.2024 про відмову від підтримання ділових відносин та про розірвання договорів банківських рахунків з [PERSON] ; зобов`язати Акціонерне товариство «ОТП Банк» відновити ділові відносини та не перешкоджати в користуванні рахунками (шляхом розблокування), що відкриті на ім`я [PERSON] ; стягнути з Акціонерного товариства «ОТП Банк» моральну шкоду у розмірі 50000 грн. 24.04.2025 постановлено ухвалу про передачу справи за підсудністю. 07.07.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 14.06.2017 [PERSON] видала на ім`я [PERSON] довіреність, якою уповноважила останнього представляти її інтереси та бути її представником, зокрема, в будь-яких банківських установах: укладати договори банківського рахунку, додаткові договору, вносити зміни до укладених договорів, розривати укладені договори, відкривати та закривати пенсійний банківський рахунок, відкривати та отримувати пластикові картки, додаткові картки та пін - коди (конверти) до них на її ім`я, розпоряджатися ними та здійснювати всі фінансові операції, обмінювати картки по закінченню строку їх дії, отримувати карти у випадку їх втрати, переводити її пенсійний рахунок на обслуговування в інший банк (філію), відділення пошти, мати доступ до її пенсійного рахунку, розпоряджатися грошовими коштами по пенсійному банківському рахунку, отримувати кошти в поштових відділеннях, здійснювати всі фінансові операції, розписуватися за неї в одержанні грошей на документах, здійснювати з її рахунку платежі, отримувати інформацію про надходження та витрати коштів по рахунку, одержувати довідки та виписки про залишки грошових коштів на її рахунку. 05.04.2022 [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Акціонерного товариства «ОТП Банк» з заявою - анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №0074/980/2914568/22, в якій просив оформити поточний (картковий) рахунок та електронний платіжний засіб. Відповідно до звіту - рахунку за період з 05.04.2022 по 14.11.2024 на банківський рахунок [PERSON] надійшло 160504,86 грн. 06.11.2023 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у своєму листі повідомило, що постановою Личаківського районного суду м. Львова від 21.06.2016 у справі № 463/1658/16-а зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Личаківському районі м. Львова (правонаступник - Головне управління) поновити виплату пенсії [PERSON] на підставі заяви її представника з 01.12.2012. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 у справі № 380/19112/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити [PERSON] пенсію на визначений пенсіонером банківській рахунок відкритий в АТ "ОТП Банк". Рішення суду набрало законної сили 06.06.2023. Головним управлінням з 01.12.2012 поновлено виплату пенсії [PERSON] . Розмір пенсії з 01.12.2012 становить 988,60 грн. Доплата за період з 01.12.2012 по 31.10.2023 в сумі 129506,60 грн. буде проведена відомостями листопада 2023 року. З 01.11.2023 виплата пенсії [PERSON] проводитиметься з урахуванням вищевказаних судових рішень через банківську установу АТ "ОТП Банк", дата виплати 19 число. 09.02.2025 уповноважена особа відділення «Ювелійне» АТ «ОТП Банк» в м. Львів надала відповідь на звернення представника [PERSON] , в якій зазначила, що банк є суб`єктом первинного фінансового моніторингу. Згідно з вимогами абз. 3 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» 24.10.2024 банком було прийнято рішення про відмову від підтримання ділових відносин з [PERSON] .. Тому укладені між банком та [PERSON] договори вважаються розірваними за ініціативою банку з дати прийняття банком рішення про відмову від підтримання ділових відносин. Зважаючи на вищевикладене, рахунок [PERSON] було закрито у зв`язку з припиненням ділових відносин на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 15 Закону. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі, визнання незаконними дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування. Як визначено у ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу. Частинами першою, третьою ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 1075 ЦК України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Згідно ч. 4 ст. 1075 ЦК України банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі наявності підстав, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту. Згідно ч. 2 ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк зобов`язаний ідентифікувати та верифікувати відповідно до вимог законодавства України: клієнтів (крім банків, зареєстрованих в Україні), що відкривають рахунки в банку. Банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті. Банк має право відмовитися від встановлення (підтримання) договірних відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) чи проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику. Згідно із п. 39 ч.1 ст. статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - Закон) неприйнятно високий ризик - це максимально високий ризик, що не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу. У розумінні ст. 1 Закону ділові відносини - це відносини між клієнтом та суб`єктом первинного фінансового моніторингу, що виникли на підставі договору (у тому числі публічного) про надання фінансових або інших послуг; неприйнятно високий ризик - максимально високий ризик, який не може бути прийнятий суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до внутрішніх документів з питань фінансового моніторингу. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 6 Закону суб`єктами первинного фінансового моніторингу, зокрема, є банки. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний: відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі, коли здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта (у тому числі встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені; відмовитися від проведення переказу в разі відсутності даних, передбачених частинами дванадцятою і тринадцятою статті 9 цього Закону; відмовити клієнту в обслуговуванні (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) у разі встановлення факту подання ним під час здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта (поглибленої перевірки клієнта) недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу. За ч. 6 ст. 11 Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію (офіційні документи), необхідну (необхідні) для здійснення належної перевірки, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії. Згідно з частиною першою статті 15 Закону суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі: - якщо здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників, є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені; - встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей; - подання клієнтом чи його представником суб`єкту первинного фінансового моніторингу недостовірної інформації або подання інформації з метою введення в оману суб`єкта первинного фінансового моніторингу; - виявлення у порядку, встановленому відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, що банк або інша фінансова установа, з якою встановлені кореспондентські відносини, є банком-оболонкою та/або підтримує кореспондентські відносини з банком-оболонкою; - якщо здійснення ідентифікації особи, від імені або в інтересах якої проводиться фінансова операція, та встановлення її кінцевого бенефіціарного власника або вигодоодержувача (вигодонабувача) за фінансовою операцією є неможливим. Тобто банк зобов`язаний відмовитися від підтримання ділових відносин, у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей. Отже, в силу вимог законодавства про запобігання та протидію легалізації доходів банк наділений правом в односторонньому порядку відмовитися від ділових відносин з клієнтами з неприйнятно високим ризиком, в тому числі шляхом розірвання договорів. Водночас, право банку як суб`єкта первинного фінансового моніторингу відмовитися від договірних відносин шляхом розірвання договору банківського рахунка з підстав встановлення клієнту неприйнятно високого ризику за результатами оцінки чи переоцінки ризику не є необмеженим. Судам необхідно в кожному випадку, виходячи із встановлених обставин справи, досліджувати підстави та обґрунтованість встановлення клієнту такої категорії ризику. Вказані висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 910/3245/19 та від 20 січня 2022 року у справі № 910/18504/20. Наказом Міністерства фінансів України № 584 від 08.07.2017 затверджено Критерії ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, відповідно до пункту 3 Розділу 1 яких встановлено, що суб`єкти первинного фінансового моніторингу (до яких зокрема відносяться банки) розробляють власні критерії ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом фінансування тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення з урахуванням цих Критеріїв, вимог та рекомендацій, визначених суб`єктом державного фінансового моніторингу, що здійснює державне регулювання та нагляд за діяльністю відповідного суб`єкта, та особливостей діяльності суб`єкта. Також, відповідно до п. 17 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 26.06.2015 року № 417 (далі - Положення № 417), банк зобов`язаний розробити та затвердити такі окремі внутрішні документи з питань фінансового моніторингу, що мають оновлюватися з урахуванням змін до законодавства України та подій, що можуть вплинути на ризики легалізації кримінальних доходів/фінансування тероризму, зокрема, Програму управління комплаєнс-ризиком фінансового моніторингу. Відповідно до підпунктів 3, 5 пункту 8 Додатку № 12 до Положення № 65 «Про здійснення банками фінансового моніторингу», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 19.05.2020 суду не надано визначений банком порядок відмови у передбачених законом випадках від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання договірних відносин) або проведення фінансової операції, який би містив: складання висновку з чітким зазначенням підстав відмови в підтриманні ділових відносин із клієнтом (із посиланням на конкретні абзаци, пункти та частини 15 статті Закону у кожному випадку. З положень підпункту 8 пункту 26 розділу ІІІ Положення про здійснення банками фінансового моніторингу слідує, що порядок дій стосовно відмови банку від встановлення (підтримання) ділових відносин / відкриття рахунку (обслуговування), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунку / відмови від проведення фінансової операції у випадках, передбачених Законом про ПВК/ФТ встановлюється банком самостійно у внутрішніх документах із запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. Пунктом 61 Положення № 65 передбачено, що банк установлює неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у випадках, визначених частиною шостою статті 7 Закону про ПВК/ФТ, у інших випадках, визначених банком самостійно у внутрішніх документах банку з питань протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також щодо: клієнтів (осіб), щодо яких у банку за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта є обґрунтовані підозри про здійснення ними операцій ВК/ФТ, інших злочинів; клієнтів (осіб), щодо яких у банку є підстави вважати, що вони є компаніями-оболонками. Статтею 21 Закону фінансові операції або спроба їх проведення незалежно від суми, на яку вони проводяться, вважаються підозрілими, якщо суб`єкт первинного фінансового моніторингу має підозру або має достатні підстави для підозри, що вони є результатом злочинної діяльності або пов`язані чи стосуються фінансування тероризму або фінансування розповсюдження зброї масового знищення. При визначенні того, чи є підозрілою фінансова операція або діяльність, суб`єкт первинного фінансового моніторингу враховує типологічні дослідження, підготовлені спеціально уповноваженим органом та оприлюднені ним на своєму веб-сайті, а також рекомендації суб`єктів державного фінансового моніторингу. Судом встановлено, що 05.04.2022 [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Акціонерного товариства «ОТП Банк» з заявою - анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №0074/980/2914568/22, в якій просив оформити поточний (картковий) рахунок та електронний платіжний засіб. За цією заявою на ім`я [PERSON] було відкрито банківський рахунок IBAN № [NUMBER] , валюта рахунку - гривня, клієнтський №2610, на який за період з 05.04.2022 по 14.11.2024 надійшло 160504,86 грн., надходження складалися з виплати позивачу згідно з реєстру №502960000019.013 та виплат нарахованих відсотків на залишок ОКР. З цього рахунку у банкоматах в м. Кам`янське в період з 19.11.2023 по 27.10.2024 знято готівки на загальну суму у розмірі 160504,86 грн. 24.10.2024 банк прийняв рішення про відмову від підтримання ділових відносин з [PERSON] , що мало наслідком розірвання укладених між сторонами договорів за ініціативою банку та закриття рахунку позивачки на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 15 Закону. Водночас, матеріали справи не містять доказів вчинення [PERSON] підозрілої діяльності та доказів, які беззаперечно свідчили про те, що банк зробив обґрунтовані підозри про здійснення ним операцій ВК/ФТ, інших злочинів. Відповідач не спростовував доводи позовної заяви, не надав суду жодного обґрунтування та доказів про те, які саме фінансові операції є підозрілими, в чому полягає така підозра та на яких доказах вона ґрунтується. Пунктами 34-37 Положення № 65 передбачено, що банк зобов`язаний у своїй діяльності застосовувати ризик-орієнтований підхід, що має бути пропорційним характеру та масштабу діяльності банку. У відповідності до правової позиції Верховного Суду від 22 грудня 2022 року у справі № 757/57487/20 обов`язок підтвердження існування правових підстав для встановлення неприйнятно високого ризику, лежить саме на банку. Водночас матеріали справи не містять доказів, що банк здійснював документування процесу застосування ризик-орієнтованого підходу щодо [PERSON] , прийняті банком рішення під час його застосування та обґрунтованість таких рішень. У постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що банк не надав суду внутрішніх документів з питань протидії легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масової знищення, а також доказів, що банк здійснював документування процесу застосування ризик-орієнтованого підходу щодо [PERSON] , прийняті банком рішення під час його застосування та обґрунтованість таких рішень. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправним рішення АТ «ОТП Банк» від 24.10.2024 про відмову від підтримання ділових відносин та про розірвання договорів банківських рахунків з [PERSON] та зобов`язання АТ «ОТП Банк» відновити ділові відносини та не перешкоджати в користуванні рахунками (шляхом розблокування), що відкриті на ім`я [PERSON] підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Частиною 2 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 50000 грн. позивач зазначила, що їй було завдано моральну шкоду, яка виражена у психологічному напруженні, розчаруванні та незручностях, які виникли внаслідок протиправних дій банку. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з доведеності та обґрунтованості зазначених позовних вимог, враховує особу позивача, а також характер та обсяг моральних страждань, які вона понесла, наявність вимушених змін у її житті, яких вона зазнала через незаконні дії відповідача. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 4000 грн., що в повній мірі компенсує душевні страждання, яких вона зазнала у зв`язку порушенням її прав. З огляду на викладене, виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (8%) за відшкодування моральної шкоди в розмірі 96,90 грн. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за дві вимоги немайнового характеру в розмірі 2422,40 грн. (2 х 1211,20 грн. = 2422,40 грн.). Загальний розмір судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 2519,30 грн. (96,90 грн. + 2422,40 грн. = 2519,30 грн.).

Outcome: partial