Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача В обґрунтування позовної заяви Позивач\~зазначає, що 06 січня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та Відповідачем укладено кредитний договір №820994704. 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, у відповідності до якого ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» передає Товариству з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату належні йому права вимоги, а Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» приймає належні ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. 31 грудня 2020 року Додатковою угодою №26 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли угоди викласти текст Договору у новій редакції. Відповідно до реєстру боржників №160 від 16.11.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відовідача за кредитним договором № 820994704. 20 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до якого Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» передає «ФК ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК ЄАПБ» приймає належні Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 року до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 92\~078,66 грн. з яких: 15\~936,95 грн\~сума заборгованості за основною сумою боргу; 76\~141,71 грн\~сума заборгованості за відсотками. Відповідач не виконав свого обов`язку, не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості. Тому, у відповідності до статей\~509,525,526,530,610,612,1049,1054 Цивільного кодексу України, Позивач просить стягнути з Відповідача на його користь суму заборгованості у розмірі 92 078 грн 66 коп за кредитним договором. Стягнути понесені судові витрати. Процесуальні дії Ухвалою суду відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі\~Позивач) до [PERSON] \~ (далі- Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 92\~078,66 грн за правилами спрощеного позовного провадження із викликом учасників справи. У судове засідання не з`явились Позивач та Відповідач. Представник Позивача одночасно із позовною заявою подав клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань до суду не подавав. Відповідач повідомлявся про розгляд справи у спрощеному проваджені належним чином, направленням кореспонденції на адресу реєстрації (м. Дніпро, вул. Звенигородська, буд. 27), однак у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву. До суду повернулися судові конверти із відміткою «закінчення строку зберігання». Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б). У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Щодо кредитного договору №820994704 від 06.01.2021 Докази, досліджені судом 1.Паспорт споживчого кредиту до Договору №820994704 від 06.01.2021; 2.Договір кредитної лінії № 820994704 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» на суму 1 000,00 грн. кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання Кредиту Позичальником, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 124,30 грн. процентів річних, що становить 0,34 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним; 3.Графік розрахунків №820994704 від 06.01.2021; 4.Додаткові угоди до Договору №820994704 від 06.01.2021; 5. Додаткова угода №26 від 31.12.2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року; 6.Договір фаторингу №20102022 від 20.10.2022 року; 7.Витяг із реєстру прав вимоги №2 до договору факторингу №20102022 від 20.10.2022. Витяг сформовано 06.03.2023 року. Відповідно до витягу передано право вимоги фактору до [PERSON] на суму 15\~936,95 грн основного боргу та 92\~078,66 грн. суму заборгованості за процентами; 8.Розрахунок заборгованості за кредитним договором №820994704 від 06.01.2021 за період з 06.03.2023 по 31.08.2023, сформований позивачем. Фактичні обставини, встановлені судом 06 січня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та Відповідачем укладено кредитний договір №820994704. Сума кредиту 1 000,00 грн, кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання Кредиту Позичальником, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 124,30 грн. процентів річних, що становить 0,34 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним. 14 червня 2021 року укладено первинний договір факторингу №14/06/21 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Позивачем, який пролонгував свою, шляхом укладення додаткових угод. Відповідно до реєстру прав вимоги №2 від 06.03.2023 року до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 92\~078,66 грн. з яких: 15\~936,95 грн\~сума заборгованості за основною сумою боргу; 76\~141,71 грн\~сума заборгованості за відсотками. До матеріалів справи додано розрахунок заборгованості, який складений Позивачем, а не клієнтом. Фактично суд позбавлений можливості встановити за який конкретно період утворилася сума боргу за основним боргом у розмірі 15\~936,95 грн та борг за користування позикою у розмірі 92\~078,66 грн. Окрім того, Позивачем не надано руху коштів за рахунком Відповідача, що позбавляє суд встановити факт реального перерахування коштів на рахунок Відповідача. Також, слід зазначити, що платіжної інструкції про перерахування коштів на рахунок клієнта за відступлені права вимог до матеріалів цивільної справи не надано. Висновки суду Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків Відповідно до статті 629 Цивільного Кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит), позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним із моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Обов`язок повернути кошти у строк, визначений договором, виникає у Позичальника з моменту отримання коштів за договором позики. Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними, в постанові від 14 липня 2022 року у справі № 204/4341/17 договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії. При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Предметом доказування у справі є факт укладення договору позики між Відповідачем і ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та отримання Відповідачем коштів на виконання цього кредитного договору. Відповідно до договору, на який посилається Позивач, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» мало перерахувати кошти у безготівковій формі на рахунок Відповідача. Таким чином, в цих конкретних відносинах договір про надання позики сам по собі не підтверджує факт передачі коштів Відповідачеві, а відповідні платежі мали бути здійснені після укладення договору у безготівковій формі на рахунок Відповідача. Згідно із ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчинення чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивачем не надано доказів перерахування ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» коштів на виконання умов договору позики на рахунок Відповідача. У позовній заяві Позивач також не посилається на факт переведення коштів Відповідачеві, не вказує про дату, час здійснення такої операції та картки Відповідача, на яку здійснено переведення коштів. У зв`язку із викладеним, Суд вважає недоведеним факт надання Відповідачеві коштів за спірним договором позики та, як наслідок, недоведеним є факт виникнення у Відповідача заборгованості за спірним договором перед ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». В зв`язку із недоведеністю виникнення у ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» права вимоги до Відповідача, таке право відсутнє і у Позивача на підставі договору факторингу. Таким чином, справа розглянута на підставі наявних доказів, за результатами дослідження яких Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Окрім того, як встановлено судом, первинним договором факторингу щодо відступлення права вимоги до Відповідача був договір від 28.11.2018. Тобто, договір факторингу укладено майже за три роки наперед до укладення кредитного договору №820994704 від 06.01.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та Відповідачем. Суд враховує, що за приписами чинного законодавства відступлення права вимоги за договорами відступлення права вимоги, договорами факторингу, може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав або вимоги, що може виникнути в майбутньому на підставі, в даному випадку, існуючого кредитного договору на момент укладення договорів факторингу. Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17 відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203\~ЦК України\~прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній уповноважений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст.\~512, ст.\~514 ЦК України\~у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Згідно з частиною першою\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Відповідно до\~статті 519 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання,\~за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог. З матеріалів справи вбачається, як вже зазначено вище, що договір факторингу №28/1118-01, за яким згідно з доводами позовної заяви відбулось первісне відступлення права вимоги за кредитним договором № 820994704 від 06.01.2021, укладено між ТОВ «МАНІВЕО\~ШВИДКА ФІНАНСОВА\~ДОПОМОГА» та Позивачем 28.11.2018, тобто за\~майже три\~роки до укладення кредитного договору між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем. Вказане свідчить, що предметом останнього на момент його укладення не могло бути право будь-якої вимоги за неіснуючим на той час кредитним договором № 820994704 від 06.01.2021, що в свою чергу виключає відступлення та набуття відповідного права вимоги за вказаним договором позики. За таких обставин Позивач право вимоги щодо відповідача, як боржника у зобов`язанні, не набув. Суд виснує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст.\~77\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст.\~78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Разом із тим, суд зауважує, що ні під час звернення до суду із даним позовом, ні під час розгляду справи, позивач не надав доказів на підтвердження зарахування відповідачу кредитних коштів за договором про надання кредитів (первинних бухгалтерських документів). Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №755/18920/18). Щодо судового збору Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в позовних вимогах відмовлено, то судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на Позивача. Таким чином, судові витрати у справі, які складаються із судового збору у розмірі 2681,00 грн залишаються на Позивачеві. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed