Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Адвокат Гусельщикова М.А. в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд: - визнати договір іпотеки, посвідчений 14.12.2007 року державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Зезик В.А. за реєстровим номером 27784-припиненим; - виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи про обтяження: - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 6232571, зареєстровано: 14.12.2007 16:14:00 за №6232571 реєстратором: Біляївська районна державна нотаріальна контора, 67600, Одеська область, м. Біляївка, вул. Костіна, 19, (04852) 2-50-42 Підстава обтяження: договір іпотеки, 2-7784, 14.12.2007, Біляївська ДНК Одеської області Об`єкт обтяження: інше, житловий будинок, адреса: [ADDRESS] ,номер РПВН: 11951498 Власник: [PERSON] , Код: [NUMBER] , [ADDRESS] , заявник: Біляївська ДНК Одеської області, тип обтяження: заборона на нерухоме майно; - реєстраційний номер обтяження: 6232570, зареєстровано: 14.12.2007 16:21:27 за №6232770 реєстратором: Біляївська районна державна нотаріальна контора, 67600, Одеська область, м. Біляївка, вул. Костіна, 19, (04852) 2-50-42 Підстава обтяження: договір іпотеки, 2-7784, 14.12.2007, Біляївська ДНК Одеської області Об`єкт обтяження: земельна ділянка, земельна ділянка, площею 0,178 га., адреса: [ADDRESS] , Власник: [PERSON] , Код: [ADDRESS] , заявник: Біляївська ДНК Одеської області, тип обтяження: заборона на нерухоме майно; - реєстраційний номер обтяження: 6232996, зареєстровано: 14.12.2007 16:30:16 за №6232996 реєстратором: Біляївська районна державна нотаріальна контора, 67600, Одеська область, м. Біляївка, вул. Костіна, 19, (04852) 2-50-42 Підстава обтяження: договір іпотеки, 2-7784, 14.12.2007, Біляївська ДНК Одеської області Об`єкт обтяження: земельна ділянка, земельна ділянка, площею 0,178 га., адреса: [ADDRESS] , Власник: [PERSON] , Код: [ADDRESS] , заявник: Біляївська ДНК Одеської області; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 14.12.2007 року було укладено кредитний договір №014/0030/82/86922, відповідно до умов якого, банк надав [PERSON] кредит у розмірі 122 400 доларів США, зі сплатою 14% річних за користування кредитними коштами. Відповідно до умов кредитного договору, строк повернення грошових коштів встановлений до 14.09.2013 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] , було укладено договір іпотеки, посвідчений 14.12.2007 року державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Зезик В.А., за реєстровим номером 27784. Відповідно до п.1.2. договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: - житловий будинок з надвірними спорудами за [ADDRESS] . - земельна ділянка, площею 0,178 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Позичальник за основним зобов`язанням - [PERSON] , помер [INFO] . З моменту смерті [PERSON] , що був чоловіком [PERSON] , жодних вимог від банку, як від кредитора на протязі більше восьми років не надходило. АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом, в якому просило у рахунок погашення заборгованості за тілом кредитного договору №014/0030/82/86922 від 14.12.2007 року у сумі 79307 доларів США 59 центів звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку, шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22.09.2021 року по справі №496/1815/20 АТ «Райффайзен Банк Аваль» в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Рішенням суду встановлено, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» достовірно знав про смерть позичальника ще у 2011 році. Одразу після того, як кредитор дізнався, що його боржник помер, він зобов`язаний звернутись з претензією кредитора до нотаріуса, у якого відкрита спадкова справа. Якщо спадкова справа у жодного нотаріуса на момент звернення не відкрита, кредитор вправі звернутись до будь-якого нотаріуса за місцем відкриття спадщини, тобто до нотаріуса нотаріального округу за останнім місцем проживання померлого. В такому випадку нотаріус відкриває спадщину за заявою кредитора, адже Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви спадкоємця про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини, претензії кредитора та ін. Разом з тим, матеріали спадкової справи №198/2011 року щодо майна померлого взагалі не містять претензії кредитора до спадкоємців іпотекодавця, а саме AT «Райффайзен Банк Аваль». Приймаючи до уваги те, що з матеріалів справи не можливо встановити точну дату, коли позивач дізнався про відкриття спадщини, а тому, враховуючи положення ч.3 ст. 1281 ЦК України (в редакції, чинній на момент відкриття спадщини), суд вважав, що строк вимоги кредитора спадкодавця настав у відповідності до умов кредитного договору 14.09.2013 року, однак банк надіслав відповідачці вимогу про погашення заборгованості лише у листопаді 2019 року, тобто після спливу строку для пред`явлення вимог до спадкоємців. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що порушені права АТ «Райффайзен Банк Аваль» не підлягають захисту, зважаючи на те, що позивачем пропущений строк, визначений частинами 2, 3 ст. 1281 ЦК України, який не підлягає поновленню, що позбавило кредитора права вимоги, а отже у задоволенні позовних вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» суд відмовив у повному обсязі. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22.09.2021 року по справі № 496/1815/20 встановлено факт, що АТ «Райффайзен Банк Аваль», знаючи про смерть позичальника по кредиту ще з 2011 року, не направив претензію кредитора до спадкоємців іпотекодавця, про що свідчать матеріали спадкової справи. Банк повинен був пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Як вбачається з копії кредитного договору, що міститься в матеріалах справи, строк остаточного повернення кредитних коштів, встановлений 14.09.2013 року, в матеріалах справи також, міститься розрахунок заборгованості позичальника, відповідно до якого вбачається, що з 14.05.2010 року будь-які платежі по кредиту позичальник не здійснював. Разом з тим, банк не пред`явив вимоги до спадкоємця, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою ст. 1281 ЦК України, тобто а ні після 14.05.2010 року, а ні після 14.09.2013 року. Однак [PERSON] не є ні позичальником за кредитним договором, а ні фінансовим та/або майновим поручителем по кредиту, але вона як дружина померлого подала заяву про прийняття спадщину та є такою, що фактично прийняла спадщину. Сплив визначених ст.1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Позивач не пред`явив свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, також кредитор не пред`явив вимогу і протягом одного року від настання строку вимоги, за таких обставин, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», втратив право вимоги за основним та додатковим зобов`язаннями (іпотекою), тому представник позивача вважає, що договір іпотеки посвідчений 14.12.2007 року, державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Зезик В.А., за реєстровим номером 27784 є припиненим. Разом з тим, як вбачається з Інформації з реєстру речових прав та їх обтяжень, запис про іпотеку та про обтяження з житлового будинку з надвірними спорудами за [ADDRESS] , земельної ділянки, площею 0,178 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) AT «Райфайзен Банк Аваль» не знято. У зв`язку з викладеним представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом. Представник ТОВ «Цикл Фінанс» надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзив зазначив, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , оскільки була зареєстрована та постійно проживала з померлим, а також подала заяву про прийняття спадщини. Таким чином, станом на 29.02.2024 року, [PERSON] є власником предмета іпотеки. Припинення іпотеки з інших підстав, ніж ті, що визначені в статті 17 Закону України «Про іпотеку» та частині першій статті 593 ЦК України, є можливим лише у випадку, коли така підстава припинення встановлена законом. Отже, підстави припинення забезпечувального зобов`язання - іпотеки, визначені положеннями статті 17 Закону України «Про іпотеку» та частини першої статті 593 ЦК України, проте положення цих норм не містять такої підстави для припинення іпотеки як смерть іпотекодавця. При цьому, саме на цю підставу посилається представник позивача, вважаючи договір іпотеки припиненим у зв`язку зі смерть позичальника, який у свою чергу є і іпотекодавцем. Потрібно розрізняти поняття припинення зобов`язання та позбавлення кредитора права вимоги. В даному випадку, банком пропущено строк на пред`явлення вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину відповідно до статті 1281 ЦК України, і як наслідок кредитор був позбавлений права вимоги. Проте, позбавлення права вимоги до позивача як боржника за кредитним договором не тягне за собою припинення додаткового зобов`язання (іпотеки) в цілому, оскільки відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» та частини першої статті 593 ЦК України не входить до переліку підстав припинення іпотеки. Представник ТОВ «Цикл Фінанс» зазначив, що вимоги представника позивача [PERSON] - адвоката Гусельщикової М.А. є хибними та безпідставними, оскільки відповідно до ч.1 ст.593 ЦК України та ст. 17 Закону України «Про іпотеку», які регламентують підстави припинення іпотеки, смерть іпотекодавця не є безумовною підставою для припинення іпотеки. До того ж, пропуск строку на пред`явлення вимог до спадкоємців (пропуск строку на пред`явлення грошової вимоги) сам по собі не припиняє іпотеку як забезпечувальне зобов`язання. Окрім того, не підлягають задоволенню похідні вимоги позивача про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про заборону на нерухоме майно та іпотеку, оскільки з огляду на відсутність підстав для задоволення позову про визнання договору іпотеки припиненим, відсутні підстави для скасування записів про заборону на нерухоме майно та іпотеку в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Представник ТОВ «Цикл Фінанс» надав письмові пояснення, в яких зазначив, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Товариство вважає, що позовна вимога про визнання договору іпотеки припиненим не може бути задоволена з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту, який не передбачений законом. Окрім того, не підлягають задоволенню похідні вимоги позивача про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про заборону на нерухоме майно та іпотеку. Позивач у судове засідання не з`явилася, представника позивача - адвокат Гусельщикова М.А. надала заяву, в якій просила справу розглянути за відсутності сторони позивача, позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, через систему «Електронний суд» надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, у задоволенні позову відмовити. Судом, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, щовласником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно. Власником земельної ділянки, площею 0,178 га., розташованої за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) є [PERSON] , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії Р1 №476836. 28.11.2007 року [PERSON] була підписана заява-анкета на отримання кредиту під заставу у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». 14.12.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0030/82/86922, за умовами якого, банк надав позичальнику кредит у сумі 122 400 доларів США, строком на 14.09.2013 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 14.12.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Зезик В.А., зареєстрований в реєстрі за №27784. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами за [ADDRESS] . - земельна ділянка, площею 0,178 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Відомості про укладений договір іпотеки були внесені до Державного реєстру іпотек, що підтверджується відповідним витягом №16046075. Відомості про застосування обтяжень у виді заборони на нерухоме майно: вищевказані житловий будинок та земельну ділянку, на підставі укладеного договору іпотеки, були внесені реєстратором - Біляївською районною державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за реєстраційними номерами 6232996 та 6232571, що підтверджується витягами №16045380 та №16044819. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Згідно з ч.1 ст. 509, ст. 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України). Виконання зобов`язання, відповідно до ст. 546 ЦК України, може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Статтею 575 ЦК України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. (ст. 3 Закону). Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. Статтею 593 ЦК України передбачено, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Підстави припинення іпотеки передбачено ст. 17 Закону, до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; примусове відчуження земельної ділянки, іншого нерухомого майна відповідно до статті 14-1 Закону України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану;з інших підстав, передбачених цим Законом. Верховний Суд у постановах від 17.05.2023 року у справі №607/14567/21, від 05.06.2023 року у справі №295/16832/21 вказав, що підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону України «Про іпотеку». Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Таким чином, якщо договір іпотеки не припинено з визначених законом підстав, то усі права і обов`язки, набуті сторонами за цим правочином, повинні безперешкодно здійснюватися і є діючими до повного виконання основного зобов`язання. Представник позивача, звертаючись з даним позовом до суду, зазначила, що позичальник за основним зобов`язанням - [PERSON] помер [INFO] . Натомість, статтею 17 Закону України «Про іпотеку» не передбачено таких підстав для припинення іпотеки, як смерть позичальника (боржника), тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. У пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №522/407/15-ц зазначено, що стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 Закону у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Представник позивача зазначила, що [PERSON] є спадкоємцем майна, яке залишилося після смерті іпотекодавця - [PERSON] . Таким чином, [PERSON] є власником предмета іпотеки, набула статусу іпотекодержателя і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Верховний Суд неодноразово наголошував, що іпотека має акцесорний (похідний) характер від основного зобов`язання та існує до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії договору іпотеки. Крім того, представник позивача зазначила, що сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань. Слід зазначити, що сплив позовної давності, сплив строку пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. Сплив строку, передбаченого частиною другою статті 1281 ЦК України, сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. (наведене узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі №496/1548/16). Сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги, а не припинення зобов`язання. (зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 15.05.2017 року №6-786цс17, від 05.07.2017 року № 6-1840цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №522/407/15-ц). При цьому, представник позивача посилається на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22.09.2021 року по справі №496/1815/20 про відмову АТ «Райффайзен Банк Аваль» в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, з підстав пропуску строку, визначеного ч.ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України. Проте, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22.09.2021 року по справі №496/1815/20 в матеріалах справи відсутнє, тому суд позбавлений можливості перевірити обставини, викладені у позовній заяві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з вищевикладених вимог законодавства та фактичних обставин справи, суд встановив, що підстави для припинення договору іпотеки, передбачені Законом України «Про іпотеку», відсутні, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Враховуючи, що судом не встановлено підстав для визнання договору іпотеки, посвідченого 14.12.2007 року державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Зезик В.А. припиненим, відсутні підстави для задоволення похідних позовних вимог про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про обтяження, тому позовна заява не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовна заява задоволенню не підлягає, судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed