Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. У березні 2025 року [PERSON] (далі «Позивач») звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] (далі - «Відповідач»), треті особи: [INFO] , Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про встановлення факту самостійного виховання та перебування неповнолітньої дитини на утриманні. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на такі обставини. З 05.08.2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.05.2019 року по справі №357/6521/18. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та повнолітнього [PERSON] , [INFO] . 31.01.2020 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/11506/19 з Позивача було стягнуто аліменти на утримання двох дітей в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожного щомісячно, починаючи з 09.10.2019 року. 10.12.2020 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/8236/20 було припинено з 12.04.2020 року стягнення аліментів з Позивача на користь Відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються відповідно до рішення суду від 31.10.2020 року по справі №357/11506/19, а виконавчий лист відкликано з виконання. Указаним судовим рішенням встановлено, що малолітній син сторін [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] за місцем його проживання та реєстрації по [ADDRESS] . На момент подачі даної позовної заяви неповнолітній син сторін [PERSON] продовжує проживати з Позивачем, він виховує його самостійно, дитина знаходиться на його повному утриманні. Мати дитини не бере жодної участі у вихованні та утриманні дитини. Установлення факту самостійного виховання дитини та її перебування на утриманні Позивача необхідний останньому з метою захисту прав та інтересів дитини та можливістю безперешкодної реалізації його особистих прав, таких як соціальний захист, виїзд за кордон та прав Позивача як батька, у тому числі соціального захисту, оформлення відстрочки від мобілізації. З огляду на викладене Позивач просив суд встановити факт самостійного виховання та утримання [PERSON] щодо його неповнолітнього сина [PERSON] . Рух справи. Позиції сторін. Показання свідка. 18.04.2025 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження (а.с. 19-20). 20.05.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по даній справі та призначено її до судового розгляду по суті (а.с. 29-30). 14.05.2025 року на адресу суду надійшла заява Відповідача про розгляд справи без її участі та визнання позову (а.с. 26). 10.06.2025 року до канцелярії суду представником Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області подано лист від 09.06.2025 року №05-02/1632 (а.с. 43-44). 29.07.2025 року ухвалою суду було відмовлено у прийнятті визнання Відповідачем [PERSON] даного позову та продовжено розгляд даної цивільної справи (а.с. 59-60). У судових засіданнях Позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Надали пояснення, аналогічні за змістом позовній заяві. Відповідач проти задоволення позовних вимог до себе не заперечувала, повідомила, що вона проживає сама в своїй квартирі за адресою: [ADDRESS] . Її син [PERSON] дійсно постійно проживає та перебуває на утриманні її чоловіка [PERSON] . Сама Відповідач через стан свого здоров`я не може займатися вихованням та утриманням свого сина. У судовому засіданні представник Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області надала пояснення, аналогічні за змістом листа даної служби від 09.06.2025 року №05-02/1632. У судове засідання представник [INFO] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Жодних заяв чи клопотань, пояснень чи заперечень від нього на адресу на надходило. У судовому засіданні було допитано у якості свідка [PERSON] , яка пояснила, що вона є класним керівником неповнолітнього сина сторін [PERSON] . У 2020 році вона взяла керівництво над 5 класом, де у той час навчався [PERSON] , і з того часу з його батьків вона бачила лише тата. За її спостереженнями участь у житті дитини брав лише його батько, він відвідував батьківські збори, брав участь в екскурсіях, оплачував загальнокласні заходи за свою дитину, коли вони цього потребували. Мати дитини свідок бачила один раз у 2020 році під час її участі в організації благодійного ярмарку. Коли [PERSON] був у 9 класі його мати надсилала фото дитини для альбому. Більше контактів із матір`ю [PERSON] у свідка не було. Під час повітряної тривоги, коли клас перебуває в укритті, дитиною цікавиться лише батько. Він же і забирає його зі школи у такому випадку. У судовому засіданні, у присутності представника Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, було опитано неповнолітнього [PERSON] , який зазначив, що він дійсно до 2020 року проживав разом із своїми батьками. Утім після їхнього розлучення з 2020 року він почав проживати разом із своїм батьком. Батько повністю забезпечує його матеріально, опікується його життям, освітою та вихованням. Його мати не може утримувати здійснювати його виховання оскільки через свій стан здоров`я вона проживає окремо та періодично проходить лікування в закладах охорони здоров`я. він разом із матір`ю іноді спілкуються телефоном. Цим її участь у його житті обмежується. 2. Мотивувальна частина. Фактичні обставини справи, встановлені судом. З 05.08.2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.05.2019 року по справі №357/6521/18 (а.с. 5). Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та повнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). 31.01.2020 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/11506/19 з Позивача було стягнуто аліменти на утримання двох дітей в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожного щомісячно, починаючи з 09.10.2019 року. 10.12.2020 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/8236/20 було припинено з 12.04.2020 року стягнення аліментів з Позивача на користь Відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються відповідно до рішення суду від 31.10.2020 року по справі №357/11506/19, а виконавчий лист відкликано з виконання (а.с. 8). Указаним судовим рішенням встановлено, що малолітній син сторін [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] за місцем його проживання та реєстрації по [ADDRESS] . Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 03.02.2025 року №2025/001540591 та витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 03.02.2025 року №15.2-03/2514 Позивач та неповнолітній син сторін [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10, 11). Відповідно до характеристики, виданої директором Білоцерківського академічного ліцею «Вектор» гімназії №18 стосовно учня 10-Б класу [PERSON] , останній навчається в указаному закладі освіти з вересня 2016 року. У вихованні [PERSON] активну участь бере тато. Він бере участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, спілкується з класним керівником, цікавиться шкільним життям дитини, забезпечує відвідування шкільних екскурсій. Мати дитини контактів із школою не підтримує (а.с. 72). У висновку психолога щодо перебування в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» [PERSON] указано, що соціально-психологічна реабілітація дитини тривала з 23.09.2019 року по 02.01.2020 року. [PERSON] на консультації приходив з батьком, починав працювати без бажання, та з часом вже відчував задоволення від спільної діяльності. Сердитий настрій з`являвся у [PERSON] \~ коли розмова або завдання стосувалися матері. Мама на консультацію прийшла один раз за проханням психолога, у подальшому один раз повідомила, що не може прийти і більше не телефонувала, не приходила (а.с. 9). У листі Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області від 09.06.2025 року №05-02/1632 зазначено, що під час опрацювання матеріалів судової справи та обстеження умов проживання Позивача встановлено, що неповнолітній [PERSON] разом з батьком [PERSON] та дідом [PERSON] проживають в орендованій квартирі (у зв`язку з проведенням ремонту у власному житлі Позивача) на адресою: [ADDRESS] , де створені задовільні умови для проживання та виховання неповнолітнього сина. Під час бесіди з працівниками вищезазначеної служби [PERSON] повідомив, що з 2020 року, після розлучення з Відповідачем, їх неповнолітній син [PERSON] проживання з батьком за місцем їх реєстрації за адресою: [ADDRESS] . З цієї причини, відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 10.12.2020 року у справі № 357/8236/20, із Позивача було припинено стягнення аліментів на утримання сина. У ході бесіди з неповнолітнім [PERSON] , він повідомив, що дійсно тривалий час проживає з батьком та дідом, з матір`ю спілкується в телефонному режимі, востаннє бачив її півроку тому. Підліток також сповістив, що мати хворіє, часто перебуває на стаціонарному лікуванні. У телефонному режимі відбулося спілкування працівників служби із Відповідачем, матір`ю [PERSON] , яка підтвердила, що проживає окремо від сина, має певні захворювання, які потребують періодичного обстеження та довготривалого лікування. Із сином підтримує зв`язок, систематично телефонує йому та фінансово підтримує (перераховує кошти на його банківську картку). Окрім того, Відповідач повідомила, що син проживає з вісімдесятирічним дідом (батьком Позивача), який потребує відповідного догляду у зв`язку з його віком, оскільки колишній чоловік через його виробничу діяльністю цілодобово перебуває за межами міста (а.с. 43-44). На підтвердження викладеного Службою у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області надано акт обстеження умов проживання від 05.05.2025 року (а.с. 45). Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 21.07.2022 року №2022/000138302 Відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 53). Норми процесуального і матеріального права, якими керується суд. Реалізація принципу змагальності сторін у процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). За правилами ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. А ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. У той же час, Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.2 ст. 12 «Про охорону дитинства» виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Висновки суду. Отже Позивачем доведено, а іншими учасниками справи не спростовано, що Позивач [PERSON] самостійно виховує свого сина - [PERSON] , який у свою чергу перебуває на утриманні свого батька [PERSON] . З огляду на викладене, заслухавши пояснення учасників справи/їхніх представників, покази свідка та неповнолітнього [PERSON] , даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог, з урахуванням обраного позивачами способу захисту їх прав, на підставі наданих суду доказів.\~ ІІІ. Судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При звернення до суду Позивачем було сплачено судовий збір за розгляд однієї позовної вимоги немайнового характеру в розмірі 2422,40 гривень (а.с. 1). У даній справі судові витрати необхідно залишити за Позивачем згідно з його заявою, занесеною до протоколу судового засідання 22.10.2025 року. IV. Резолютивна частина. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved