Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

29 грудня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва до відповідачки [PERSON] з позовом про поділ спільного майна подружжя, в якій просить порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідачки на користь [PERSON] , грошові кошти: - в рахунок 1/2 частини від вартості транспортного засобу TESLA MODEL X 2018 р.в., VIN № [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 1 136 467 (один мільйон сто тридцять шість тисяч чотириста шістдесят сім ) грн.. 50 коп.; - в рахунок 1/2 частини грошових коштів, внесених як пайові внески за договором про внесення пайових внесків №44/049-2020 від 24.12.2020 року у розмірі 166060 (сто шістдесят шість тисяч шістдесят) грн.. 00 коп.; 1/2 частини грошових коштів, які були на рахунках, в тому числі депозитних Родченко (Луньової в шлюбі ) станом на 10 березня 2022 року ( на момент набуття законної рішення про розірвання шлюбу між сторонами); - 1/2 частини грошових коштів, вартості товарних запасів, ФОП [PERSON] ( [PERSON] станом на 10 березня 2022 року ( на момент набуття законної рішення про розірвання шлюбу між сторонами). В обґрунтування позову посилається на те, що 05 квітня 2023 року, Центральним районним судом м. Миколаєва, було розглянуто позовну заяву [PERSON] про поділ майна подружжя. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Залишено за [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/ 2 частини автомобіля Lexus HX 200 Т, д.н. [NUMBER] . Залишено за [PERSON] 1/ 2 частини автомобіля Lexus HX 200 Т, д.н. [NUMBER] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частини грошових коштів, внесених як пайові внески за договором №43/048-2020 від 24.12.2020 року про внесення пайових внесків та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 254374 (двісті п`ятдесят чотири тисячі сімдесят чотири) грн.. 50 коп., як компенсацію вартості пайових внесків за договором №43/048-2020 від 24.12.2020 про внесення пайових внесків. Постановою Миколаївського апеляційного суду по справі №490/8697/21 від 03 жовтня 2023 року, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 05 квітня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про поділ автомобілю Lexus HX 200T 2015 року випуску, номер кузову (VIN) [NUMBER] , змінено. В порядку поділу спільного сумісного майна постановлено стягнути з [PERSON] , який народився [INFO] , проживає в [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] , на користь [PERSON] , ідентифікаційний код [NUMBER] , компенсацію вартості 1/2 частини автомобілю Lexus HX 200T2015 року випуску, номер кузову (VIN) [NUMBER] , в розмірі 493676 грн. 10 коп. Рішення суду в іншій частині залишити без змін. Проте, це не є повним переліком майна, що було придбане подружжям під час шлюбу, але судом було поділене лише майно, яке було зареєстрвоане за [PERSON] . Не було враховано в попередньому судовому рішенні необхідність поділу: 1. грошових коштів, що обліковувались на рахунках [PERSON] ( [PERSON] ; 2. транспортний засіб марки Tesla Model X, 2018 року випуску, VIN-код [NUMBER] , який був оформлений на ім`я [PERSON] ; 3. оформлений на ім`я [PERSON] пайові внески згідно договору №44/048-2020 від 24.12.2020 року, яким набуто майнові права на однокімнатну квартиру за номером [ADDRESS] . Так, 24 грудня 2020 року [PERSON] , яка на той момент перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , було укладено договір про внесення пайових внесків №44/049-2020, відповідно до умов якого, пайовик вносить пай в розмірі 332 120 грн. 21 липня 2021 року, [PERSON] , можливо з метою приховання спільно нажитого майна подружжям, укладає договір про переуступку паю, зі своєю матір`ю [PERSON] , втім вказаний договір було укладено без згоди [PERSON] . Відповідно до умов укладеного договору [PERSON] отримала в результаті переуступки паю 332 120 грн. 00 коп. Крім того, в шлюбі подружжя придбало транспортний засіб марки Tesla Model X, 2018 року випуску, VIN-код [NUMBER] , який був оформлений на ім`я [PERSON] . Вказаний транспортний засіб, було також було переоформлено на третю особу 18 жовтня 2021 року, без зголи позивача. Станом на 01.11.2021 року, тобто фактично на момент продажу транспортного засобу (переоформлення іншим чином), його вартість складала 2 272 935 грн., що підтверджується звітом про оцінку оціночної (ринкової ) вартості. Крім того, в ході подружнього життя подружжя робило накопичення грошових коштів, які акумулювалися на банківських рахунках відповідачки. Через довірливе відношення позивача до відповідачки, точної суми позивачу не відомо на момент звернення до суду. Втім, позивачу відомо про відкриті рахунки на ім`я відповідачки у банківських установах. проте через банківську таємницю позивач не може самостійно встановити розмір грошових коштів, які перебували на рахунках відповідача на момент розірвання шлюбу. Крім того, [PERSON] є фізичною особою підприємцем починаючи з 1997 року, про що свідчить запис в Єдиному державному реєстрі про включення до Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця №25220170000017369 від 06.04.2006 року. Відповідно до Порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 496 від 03.09.2021 року, облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми обліку інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку. Враховуючи фактичне припинення шлюбних відносин, а також напружені стосунки між позивачем та відповідачкою, встановити вартість залишків товару на момент розірвання шлюбу, самостійно не можливо Оскільки сторони через неприязнені стосунки не можуть дійти згоди щодо порядку поділу спільного майна подружжя, посилаючись на ст.60,63,65,71 СК України, просила про задоволення позову. 29.01.2024 року від представника відповідача адвокатат Бєлової Р.В, надійшов відзив на позов, в якому просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.Зазначає, що за час перебування у шлюбі сторонами як подружжям було придбане таке майно як: квартира [ADDRESS] , яка була придбана 18.02.2017 року за 35000 доларів США, автомобіль Lexus HX 200T д.н. [NUMBER] ,який було придбано 10.01.2019 року за 30000 доларів США, майнові права на однокімнатну квартиру в ЖБК «Мрія на Центральному», які було придбано 24.12.2020 року за 329080 грн. Дане майно, згідно рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.04.2023 року та Постанови Миколаївського апеляційного суду від 03.10.2023 року було визнано спільним майном подружжя та розділено, справа №490/8697/21. Більше спільного майна сторони не мали. Лише боргові зобов`язання, які виконувались особисто Відповідачкою. І Позивачу про це було достовірно відомо. Відповідач з 2004 року взагалі не працював та не мав жодних доходів, а тому йому було відомо про те, що кошти для купівлі майна беруться в борг в інших осіб. Позивачем [PERSON] не було надано до суду належних та допустимих доказів придбання майна в період шлюбу, ціну за якою воно придбалось та в кого, за які кошти воно придбалось. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна Відповідач в своєму позові зазначає, що «подружжя робило накопичення грошових коштів, які акумулювалися на банківських рахунках Відповідача, однак через довірливе відношення позивача до відповідачки, точної суми йому не відомо на момент звернення до суду». Однак, дане твердження не відповідає дійсності, оскільки жодних грошових коштів подружжя не мало, будь-яких рахунків для акумулювання їх або розрахункових, або депозитних не мало. Особа, яка своєю спільною працею у шлюбі заробляла ці кошти, мала б знати цю інформацію про приблизну суму грошових коштів та банківську установу, де вони могли зберігатися Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів про відкриття [PERSON] будь якого депозитного рахунку, на якому були акумулюванні кошти в будь-якому банку. Відповідно відсутні правові підстави як визнання спільним майном подружжя будь яких грошових коштів, які були на рахунках, в тому числі депозитних [PERSON] станом на 10.03.2022 року, так і стягнення на користь [PERSON] . В порядку поділу спільного майна подружжя Позивач просить стягнути Відповідачки на свою користь грошові кошти в рахунок 1/2 частини від вартості транспортного засобу TESLA MODEL X 2018 p.B., VIN № [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 1136467 (один мільйон сто тридцять шість тисяч чотириста шістдесят сім ) грн. 50 коп. На підтвердження вартості транспортного засобу, Позивач надає Звіт складений суб' єктом оціночної діяльності ПП «Експертної \~ \~ \~ \~- \~ \~ \~ \~діловий \~ \~ \~ \~центр \~ \~ \~ \~«Лідер» \~ \~ \~ \~на \~ \~ \~ \~підставі договору \~ \~ \~ \~№21 \~ \~ \~ \~101-017 \~ \~ \~ \~від \~ \~ \~ \~01.11.2021 \~ \~ \~ \~року. Проте, цей звіт не є висновком експерта, експерт-оцінювач ПП «Експертний діловий центр «Лідер» не є судовим експертом та не має відповідної кваліфікації, а є лише оцінювачем, не має стажу експертної роботи, матеріали як електронну версію Бюлетня автотоварознавця станом на час виготовлення експертизи. В звіті оцінювач не попереджений про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, не надано транспортний засіб для проведення огляду - а отже даний \~ \~ \~ \~звіт \~ \~ \~ \~не \~ \~ \~ \~відповідає \~ \~ \~ \~вимогам \~ \~ \~ \~цивільного \~ \~ \~ \~процесуального законодавства \~ \~ \~ \~та не \~ \~ \~ \~є належним \~ \~ \~ \~та \~ \~ \~ \~допустимим \~ \~ \~ \~доказом \~ \~ \~ \~по \~ \~ \~ \~справі Оскільки, транспортний засіб був правомірно за погодженням з Позивачем відчужений та в інтересах сім`ї, а тому в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити, а правових підстав для стягнення на користь позивача з відповідача грошової компенсації за частку у спірному автомобілі немає. Частиною 4 ст. 65 Сімейного кодексу України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, грошові кошти, отримані одним з подружжя за кредитним договором, укладеним в інтересах сім`ї, слід вважати спільними коштами подружжя. 18.09.2021 року вказаний автомобіль був переданий у власність третьої особи [PERSON] в рахунок погашення боргу подружжя, який було взято для придбання майна, яке було поділено сторонами, а саме квартири [ADDRESS] . Позивачу було відомо про те, що вказаний автомобіль був забезпеченням за виконання боргових зобов`язань і що кошти від нього використані в інтересах сім`ї Щодо вимоги Позивача про стягнення з Відповідачки на свою користь 1/2 частини грошових коштів, внесених як пайові внески за договором про внесення пайових внесків №44/049-2020 від 24.12.2020 року у розмірі 166060 (сто шістдесят шість тисяч шістдесят) грн.. 00 коп. Відповідачка бажає зазначити, що майнові за вказаним договором були внесені відповідачкою не в період перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах та не за кошти позивача тим паче, саме тому і права переуступлено третій особі [PERSON] . Щодо вимоги позивача про стягнення з неї 1/2 частини грошових коштів, вартості товарних запасів, ФОП [PERSON] станом на 10 березня 2022 року ( на момент набуття законної рішення про розірвання шлюбу між сторонами) - то відповідач бажає зазначити, що жодних товарних запасів як ФОП станом на 10.03.2022 року у відповідача не було, оскільки увесь товар був самовільно вивезений позивачем, про що відповідач зверталась до правоохоронних органів 16 травня 2024 року до суду подано зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргових зобов`язань, в якій просить стягнути з відповідача на її користь суму коштів у розмірі 2 675 771 грн , що становить 1/2 частину однособово погашених [PERSON] боргових зобов`язань перед [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Розподілити судові витрати. В обгрунтування позову посилається на те, що відповідач з 2004 року взагалі ніде не працював та не мав жодних доходів, а тому йому було відомо про те, що кошти для купівлі майна беруться в борг у інших осіб. Вказані кошти були отримані в борг в період шлюбу на потреби сім`ї , зокрема : 03 січня 2019 року на придбання автомобіля Lexus HX 200 [NUMBER] ,який було придбано 10.01.2019 року за 30000 доларів США, [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 40000 доларів США, також з вказаних грошових коштів 10000 доларів США було витрачено для початку проектування та ремонту в квартирі [ADDRESS] , які [PERSON] повернула одноособово 20 лютого 2022 року. 18 листопада 2020 року на придбання майнових права на однокімнатну квартиру в [ADDRESS] (договір №43/048 2020 від 24.12.2020 року), які було придбано 24.12.2020 року за 329080 грн., а також на проведення продовження ремонту в квартирі [ADDRESS] , сума якого склала 20000 доларів США взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 40000 доларів США, які повернула 12.05.2023 року. 14 січня 2020 року на повернення боргових зобов`язань за придбання майнових права на однокімнатну квартиру в ЖБК «Мрія на Центральному», по [ADDRESS] (договір N 44/049-2020 від 24.12.2020 року), які було придбано 24.12.2020 року за 332120 грн., а також на проведення продовження ремонту в квартирі [ADDRESS] , [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 60000 доларів США, які [PERSON] повернула одноособово 14.01.2022року. Вказані кошти є об`єктом спільної сумісної власності, тому борг з їх повернення є спільним боргом подружжя. Разом з тим, ці об`єкти нерухомості та автомобіль були розподілені судовим рішенням в рівних частках как спільне майно подружжя- за позовом [PERSON] , проте за це майно [PERSON] , одноособово сплачено кредиторам після розірвання шлюбу 125 000 доларів США. Отже, [PERSON] як солідарний боржник зобов`язаний виплатити [PERSON] половину таких коштів в порядку зворотньої вимоги за грошовим зобов`язанням ( ст.ст. 544,625 ЦК України). Відтак, право регресної вимоги у позивачки виникло 20.02.2022 року за розпискою від 03.01.2019 року, укладеною з [PERSON] , та 12 травня 2023 року за розпискою від 18.11.2020 року, укладеною з [PERSON] , та 14.01.2022 року за розпискою від 14.01.2020 року, укладеною з [PERSON] - тобто після повного погашення нею кредитних зобов`язань за рахунок особистих коштів, як на уе посилається позивачка. 31 травня 2024 року надійшов відзив на зустрічну позовну заяву , в якому просять відмовити у задволенні позову в повному обсязі. Звертає увагу суду на те, що жодного доказу того, що кошти які були отримані начеб то у борг [PERSON] були витрачені саме в інтересах сімї не надано, хоча ст. 71 ЦПК України, прямо передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Таким чином не відомо в чиїх інтересах особистих [PERSON] або інтересах подружжя були отримані грошові кошти за борговими розписками ( в разі отримання), аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30.01.2019 року у справі № 372/1558/16-ц (провадження № 61-26356св18), де суд указує на правильність висновків суду апеляційної інстанції про те, що наявна в матеріалах справи розписка не дає підстав для висновку, що договір позики укладено в інтересах сім`ї, а одержані в борг грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї, оскільки доказів про надання другим з подружжя згоди на укладення договору позики, як і доказів про те, що вона знала про існування такого договору та придбання майна за одержані в борг за розпискою грошові кошти, не надано. Крім того, відповідач за зустрічним позовом стверджує, що йому не лише не відомо про боргові розписки, йому навіть не відомі люди які начеб то давали в борг гроші його на той час дружині. Також, відповідач стверджує , що протягом всього спільного життя подружжя, вони здійснювали підприємницьку діяльність разом , але фізичною особою підприємцем була зареєстрована лише [PERSON] . Спільна діяльність полягала у поїздках на закупи, зокрема за кордон, відбиранні моделей товару для продажу , підбір персоналу для роботи в торгових об`єктах . Вказані факти за необхідності будуть підтверджені належними та допустимим доказами 12.01.2024 року ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.01.2024 року заяву представника позивача -адвокатки Набокової О.Г. про забезпечення позову задоволено частково. Вжито заходи\~забезпечення позову\~шляхом накладення\~арешту на\~всі депозитні\~рахунки, які відкриті на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в межах ціни позову 1\~302\~527,5 грн. Ухвалою суду від 02.02.2024 року заяву представника позивача -адвокатки Набокової О.Г. про забезпечення позову задоволено .Вжито заходи\~забезпечення позову\~шляхом накладення\~арешту на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві спільної часткової власнсоті по 1/2 частині [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНКПП [NUMBER] ). Протокольною ухвалою суду від 16 травня 2024 року прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісною позовною заявою зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргових зобов`язань, оголошено перерву в підготовчому провадженні для надання можливості відповідачу за зустрічним позовом надати відзив на позов. Ухвалою суду від 16.07.2024 року клопотання представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвокатки Набокової О.Г. - про призначення експертизи задоволено. Призначено у справі судову технічну експертизу документа, на вирішення технічної експертизи документа поставити наступні питання: 1. Чи міг бути нанесений рукописний текс наданої на дослідження розписки ,що надана [PERSON] . [PERSON] ( [INFO] ) про те, що [PERSON] отримала в борг 40 000 (сорок тисяч) доларів 03 січня 2019 року? . Якщо ні, то яка мінімально та максимально можлива давність нанесення рукописного тексту наданої на дослідження розписки? 2. Чи міг бути нанесений рукописний текс наданої на дослідження розписки , що надана [PERSON] [PERSON] ( [INFO] ) про те, що [PERSON] отримала в борг 40 000 (сорок тисяч) доларів 18 листопада 2020 року? Якщо ні, то яка мінімально та максимально можлива давність нанесення рукописного тексту наданої на дослідження розписки? 3. Чи міг бути нанесений рукописний текс наданої на дослідження розписки , що надана [PERSON] [PERSON] ( [INFO] ) про те, що [PERSON] отримала в борг 60 000 (шістдесят тисяч) доларів 14.01.2020 року? ? Якщо ні, то яка мінімально та максимально можлива давність нанесення рукописного тексту наданої на дослідження розписки? Призначено проведення експертизи експертам Київського НДІСЕ МЮ України. Встановлено строк для проведенян експертизи - три місяці. Ухвалою суду від 16 липня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 27 серпня 2024 року до суду надійшло клопотання експерта Ганни Артамонової, якій було доручено виконання експертизи №8191/24-34 про надання додаткових матеріалів від 06.08.2024 року. Відповідно до клопотання про надання додаткових матеріалів, експерт просить надати порівняльні зразки документів (оригінали достовірно датованих документів, в яких містяться рукописні записи та підписи, виконані (не обов`язково фігурантами досліджувального документу) синьо-фіолетовими пастами кулькових ручок, такими ж кольорами та відтінком, як у записах досліджувальних розписок, за період часу, починаючи з місяця датування першого за датою досліджувального документу (січень 2019 року) та завершуючи датою, яка визначається із обставин справи, наприклад, датою фактичної появи досліджувальних документів або іх копій в суді (2024 рік); зразки необхідно надати у кількості не менше 20 (двадцяти) зразків з різними датами складання за кожен рік досліджувального періоду. Також екперт зазначив про оплату експертизи згідно рахунку №3439 від 05.08.2024 року в суммі 50000 грн. та підписання договору на проведення експертизи №2076/08 24 від 05.08.2024 року з боку [PERSON] . За клопотанням сторін 09.10. 2024 року судове засідання було відкладено для ознайомлення представників сторін з клопотанням експерта. Адвокат Бєлова Р.В. повідомила суд про те, що у неї у [PERSON] відсутні будь-які порівняльні зразки документів , які просить надати експерт. Судове засідання після цього багаторазово відкладалося за клпотаннями представника [PERSON] - адвокатки Набокової О.Г. 04 березня 2025 року експертною установою була повернута ухвала суду про призначеня експертизи без виконання , сокільки клопотання експерта не виконано, оплата за прведення експертизи не надходила. В судовому засіданні 10.03.2025 року представник позивача [PERSON] підтвердила суду відмову сторони відповідача за зустрічним позовом від проведення експертизи в зв`язку з її високою вартістю та неможливістю надати додаткові письмові документи. Проткольною ухвалою суду було задоволено клопотання про визнанян обов`язкової явки сторін для надання особистих пояснень, а також задоволено клопотання [PERSON] , про допит в якості свідків осіб, які писали оспорювані ними розписки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На неодноразові виклики суду за зазначеними в розписках адресами вказані особи до суду не з`явилися, сторони явку свідків до суду не забезпечили, клопотань від представників сторін про привід свідків- не надходило. Ухвалами суду про витребування доказів від 15.04.2025 та від 03.06.2025 року витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ; АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» ; АТ «РАЙФАЙЗЕН Банк» ; АТ «ОТП БАНК» - інформацію про розмір коштів на рахунках, в тому числі депозитних , які відкриті на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] , - станом на 10 березня 2022 року . Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав всі заявлені позовні вимоги первісного позову , крім вимог про стягнення половини грошових коштів вартості товарних запасів ФОП [PERSON] станом на 10 березня 2022 року , тобто на час набуття законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу - оскільки втратив бажання ділити ці кошти та товари. Суду пояснив, що вони з [PERSON] проживали спільно однією сім`єю з 2002 року по [INFO] . Він декілька років ще працював в органах поліції в спецпідрозділі, потім вийшов на пенсію саме з тією метою, щоб вести спільний з дружиною бізнес з продажу чоловічого одягу. Вони разом будували бізнес, відкривали нові магазини , він особисто літав у Туреччину для замовлення товару. Він працював над розвитком бізнесу нарівні з дружиною. Всі рішення щодо придбання нерухомості вони приймали спільно - і щодо квартири в ЖК "Мрія" - вони вирішили їх придбати для подальшого здавання в найм та отримання прибутку. Кошти в борг вони не брали - адже вони мали стабільний хороший прибуток , отже мали можливість придбавати все це майно. Щодо спірного атвомобіля [PERSON] суду пояснив, що він особисто придбавав його на аукціоні в США в лютому 2020 року, але поки автомобіль був доставлений до України та пройшов всі необхідін митні процедури та отримав Акт технічної відповідності - то оформлено право власності на дружину було приблизно 02.10.2020 року. Автомобіль коштував 55000 доларів США, з урахуванням митних платежів та доставки, йому коштував близько 62 000 Доларів США. Вони користувалися цим автомобілем, це була перша Тесла в миколаєві. Після того, як вони припинили шлюбні відносини в червні 2021 року, з того часу, як він пішов з дому і більше вони і не спілкувалися нормально, [PERSON] без його згоди переформила автомобіль Тесла , вартість його на той час реальна ринкова була більше 2 000 000 грн. Отже, він має право на стягнення компенсації половини вартості цього автомоблія. Щодо пайових внесків на квартиру в ЖК "Мрія Центральний" - ними за сіпльно зароблені кошти було внесено 10 000 долаірв США первинного внеску, потім сплачували протягом року по 27 000 грн щомісячно залишок платежів. Щодо вимог зустрічного позову зазначив, що йому взагалі невідомо про ці розписки і про ці борги - адже вони в той період таких коштів в борг не брали , все майно придбавали, як і ремонт в квартирі робили, за отриманий від бізнесу прибуток, за спільні кошти. Для чого і коли ці кошти брала, якщо дійсно брала в борг, його дружжина - йому невідомо, на які цілі вона їх викорситовувала також невідомо, з ним це питання точно не узгоджувалося. Представник [PERSON] адвокатка Набокова О.Г, в судовому засіданні підтримала вимоги первісного позову з викладених в заявах по суті справи підстав, проти задоволення зустрічних вимог заперечувалал за недоведеністю та необгрунтованістю. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] заперечила проти задоволення первісного позову в повному обсязі. Щодо автомобіля Тесла суду пояснила- що вказаний автомобіль було нею продано з відома та за згодою позивача,оскільки отримані від його продажу гроші були ними передані в рахунок погашення блргу перед [PERSON] , у якої вони брали кошти в борг саме на придбання спільної квартири по [ADDRESS] . Щодо коштів, внесених в рахунок пайових внесків на квартиру в ЖК "Мрія" - то такі кошти були її особистими коштами, оскільки саме вона була зареєстрована як ФОП та здійснювала підприємницьку діляьність, яка приносила дохід, - виключно самостійно, без жодної участі та допомоги чоловіка, якиий сидів вдома та жив в своє задоволення. Оскільки він взагалі не заробляв коштів, отже всі витрати були зроблені на її кошти, отже все придбане майно є її особистим майном. Також вона не мала і не має жодних депозитних рахунків, вони завжди фактично жили в борг . Щодо вимог зустрічног позову суду пояснила, що від [PERSON] вона отримала в борг 40 000 доларів США, з яких були витрачені 30 000 доларів на придбання автомобіля Лексус, який був зареєстрований за чоловіком та він ним користувався, та 10 000 доларів на ремонт квартири по [ADDRESS] . Від Пасько вони взяли в борг також 40 тисяч доларів, з яких витратили частину на ремонт квартири по [ADDRESS] , а частину на придбання квартири в ЖК "Мрія". Від Леєбедева вони отримали в борг 60- тисяч доларів які знов таки витратили на ремонт квартири по [ADDRESS] , частину - на виплату за квартири в ЖК "Мрія" Загалом з цих коштів за обидві квартири в ЖК "Мрія" нею було сплачено 330 000 грн та 329 000 грн. Відповідачу було доствірно відомо, за які кошти придбавалося все це майно, що це були виключно запозичені кошти , які вона вимушена була повертати після припинення шлюбу за свої власні особисті кошти. Представник [PERSON] адвокатка Бєлова Р.В. в судовому засіданні підтримала вимоги зустрічного позову з викладених в заявах по суті справи підстав, проти задоволення первісних вимог заперечувала за їх необгрунтованістю та невідповідністю зазначених підстав позову дійсним обставинам справи та правовідносинам сторін. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведенню. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Суд вказує, що стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 05 грудня 2003 року зареєстрували шлюб. Від \~ \~ \~ \~даного \~ \~ \~ \~шлюбу \~ \~ \~ \~у \~ \~ \~ \~сторін \~ \~ \~ \~є \~ \~ \~ \~двоє \~ \~ \~ \~дітей \~ \~ \~ \~донька \~ \~ \~ \~- [PERSON] , [INFO] , \~ \~ \~ \~та \~ \~ \~ \~син [PERSON] , \~ \~ \~ \~ [INFO] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 10 лютого 2022 року (справа № 490/8097/21), яке набрало законної сили 15 березня 2022 року. З вказаним позовом про розірвання шлюбу позивачка [PERSON] , звернулася до суду 18 жовтня 2021 року. Заочним рішеннм від 05 квітня 2023 року Центрального районного суду м. Миколаєва, частково задволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Залишено за [PERSON] 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/ 2 частини автомобіля Lexus HX 200 Т, д.н. [NUMBER] . Залишено за [PERSON] 1/ 2 частини автомобіля Lexus HX 200 Т, д.н. [NUMBER] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частини грошових коштів, внесених як пайові внески за договором №43/048-2020 від 24.12.2020 року про внесення пайових внесків та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 254374 , 50 грн як компенсацію вартості пайових внесків за договором №43/048-2020 від 24.12.2020 про внесення пайових внесків. Постановою Миколаївського апеляційного суду по справі №490/8697/21 від 03 жовтня 2023 року,заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 05 квітня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про поділ автомобілю Lexus HX 200T 2015 року випуску, номер кузову (VIN) [NUMBER] , змінено. В порядку поділу спільного сумісного майна постановлено стягнути з [PERSON] , який народився [INFO] , проживає в [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] , на користь [PERSON] , ідентифікаційний код [NUMBER] , компенсацію вартості 1/2 частини автомобілю Lexus HX 200T2015 року випуску, номер кузову (VIN) [NUMBER] , в розмірі 493676 грн. 10 коп. Рішення суду в іншій частині залишено без змін. Як вбачається з вказаних судових рішень - сторони в суді апеляційної інстанції підтвердили, що припинили проживати однією сім`єю у червні 2021 року, шлюбні відносини фактично між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, між ними існує спір щодо поділу майна, придбаного за час перебування у шлюбі. Факт реалізації автомобілю Лексус в жовтні\~2021\~року після припинення спільного проживання сторін однією сім`єю та без згоди дружини [PERSON] сторони у справі визнали в суді апеляційної інстанції, тому в силу частини 1 статті 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Щодо вимог\~первісного позову\~про стягнення\~ на користь [PERSON] грошових коштів в рахунок 1/2 частини грошових коштів, вартості товарних запасів, ФОП [PERSON] ( [PERSON] станом на 10 березня 2022 року ( на момент набуття законної рішення про розірвання шлюбу між сторонами). Так, позивач під час судового засідання пояснив, що вже не бажає стягувати ці кошти та з`ясовувати вартість товарних запасів - проте в устанволеному цивільно-процесуальним законодавством порядку заяву про відмову від позовних вимог не подавав. Оскільки на жодних доказів на підтвердження їх обгрунтованості заявлених вимог в цій частині суду не надано - суд приходить до висновку про відмову у їх задоволенні за недоведеністю. Щодо вимог\~первісного позову\~про стягнення\~ на користь [PERSON] грошових коштів в рахунок - 1/2 частини грошових коштів, які були на рахунках, в тому числі депозитних Родченко (Луньової в шлюбі ) станом на 10 березня 2022 року ( на момент набуття законної рішення про розірвання шлюбу між сторонами). Згідно інформації, отриманої на вимогу суду : станом на 10.03.2022 року обліковувалися на двох рахунках [PERSON] ,, відкритих в АТ "Райффайзен Банк" - 34604,9 грн та 57492,29 грн. відповідно; на рахунку № [PERSON] , відкритому в АТ "КБ "Приват Банк" обліковувалося 15160 грн. В інших банках рахунки відсутні, або мали залишок коштів до 20(двадцяти) грн. Згідно довідки АТ \~ \~ \~ \~КБ \~ \~ \~ \~"Приватбанк" \~ \~ \~ \~від \~ \~ \~ \~15.08.2025 \~ \~ \~ \~року, власником рахунку № [NUMBER] IBAN: [NUMBER] є [PERSON] , тип рахунку : Картка Універсальна Голд. Згідно довідки АТ "Райффайзен \~ \~ \~ \~Банк \~ \~ \~ \~Аваль" №Д2-В41/62-217 від 19.08.2025 \~ \~ \~ \~року про \~ \~ \~ \~відкриття \~ \~ \~ \~рахунків - відкриті в 2009 році рахунки на ім`я [PERSON] не є депозитними. Також матеріалами справи підтверджено, що у період перебування в шлюбі [PERSON] була зареєстрована як фізична особа-підприємець, здійснювала підприємницьку діяльність, і даний статус на день розгляду справи є діючим. В даному випадку позивач наголошує, що всі грошові кошти, які були розміщенні на таких банківських рахунках, та дохід від здійснення підприємницької діяльності у своїй сукупності також є спільним майном подружжя, яке підлягає поділу. У свою чергу сторона відповідача заперечуючи проти стягнення з неї таких грошових коштів в порядку поділу спільного майна подружжя, оскільки вказані грошові кошти перебували на поточних рахунках та витрачалися як на її потреби як фізичної особи, так і на потреби ФОП, це не були пільно накопиченими грошововми коштами, оскільки всі рахунки були звичайними розархунковими рахунками. Так, відповідно до банківських довідок відображено стан рахунків станом на 10 березня 2022 року - саме таке клопотанняпро витребування у Банків інформації на підтвердженян заявлених позовних вимог заявлено позивачем. Разом з тим, позивачем неодноразово зазначалося про час припинення шлюбних відносин з червня 2021 року, а не з часу набуття рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили . Поділу як спільне сумісне майно подружжя підлягають кошти, які є залишком коштів на рахунку в банківській установі на час розірвання між сторонами шлюбу. Відповідна позиція викладена в постанові Верховного суду від 05 липня 2023 року по справі № 295/98/21 (провадження № 61-4943св23). В даному випадку матеріалами сторонами визнано, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з червня 2021 року. Відтак, поділу як спільне сумісне майно подружжя підлягають кошти, які є залишком коштів на рахунках в банківських установах станом на червень 2021 року. При цьому витребувана судом інформація - за клопотанням саме сторони позивача - не відображає на вказаних рахунках рух грошових коштів за період до червня 2021 року, тобто до припинення шлюбних відносин між сторонами . А тому достовірно пересвідчитися чи входять грошові кошти, які знаходилися на зазначених рахунках станом на березень 2022 року, до загального спільного майна подружжя, яке підлягає поділу - неможливо. Доказів щодо перебування грошових коштів на банківських рахунках [PERSON] станом на час припинення шлюбних відносин між сторонами у червні 2021 року суду не надано. Відповідно ст. 81 ЦПК України, рішення суду не може грунтуватися на припущеннях. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Суд зауважує, що за загальним правилом дохід розраховується як загальна сума грошей, отримана від реалізації товарів або послуг, а прибуток - це дохід з вирахуванням податків, витрат на виробництво, придбання і збут товарів або послуг. Таким чином, в порядку поділу спільного майна подружжя не можуть підлягати стягненню валові доходи, які надходять на рахунок фізичної-особи підприємця, а підлягає розподілу виключно прибуток, тобто гроші, які ФОП отримував у вигляді надлишку після сплати всіх податків, зборів і платежів. Ця обставина підлягає доказуванню на загальних підставах. Аналогічна за своїм змістом правова позиція міститься й у постанові КЦС ВС від 30.09.2021 (справа №755/20605/15-ц) . Таким чином, заявлені позивачем до поділу кошти включають у себе не лише прибуток (заробіток) підприємця, який можна було б визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а й кошти, які включають у себе собівартість надання послуг, виготовлення та реалізації продукції тощо. При цьому доказів саме про чистий прибуток, отриманий таким суб`єктом підприємницької діяльності за заявлений період, стороною позивача надано не було. Однак в даному випадку, звертаючись до суду із позовною вимогою щодо поділу грошових коштів, які були на рахунках, в тому числі депозитних, сторона позивача не надала суду будь-яких доказів, що відповідали б критеріям достатності, належності достовірності та допустимості та обґрунтованих розрахунків щодо розміру саме прибутку, отриманого відповідачем та не витраченого в інтересах сім`ї, а також судом встановлено, що депозитні рахунки у відповідачки були відсутні взагалі. Відсутні в матеріалах справи і докази, які б підтверджували наявність у відповідача готівкових коштів та наявність інших залишків на рахунках у банківських установах станом на червень 2021 року. За такого, у задоволенні позовних вимогв цій частині слід відмовити з огляду на їх недоведеність. Щодо вимог\~первісного позову\~про стягнення\~ на користь [PERSON] грошових коштів в рахунок 1/2 частини грошових коштів, внесених як пайові внески за договором про внесення пайових внесків №44/049-2020 від 24.12.2020 року у розмірі 166060 (сто шістдесят шість тисяч шістдесят) грн.. 00 коп. Позивач стверджує, що за час перебування у шлюбі сторони майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] за договором про внесення пайових внесків №43/049-2020, укладеним між [PERSON] та Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Мрія на Центральному», за умовами його було сплачено готівкою перший внесок пайовика на користь Кооперативу у розмірі 332 120 грн . Суд звертає увагу на те, що копії вказаного довгору до матеріалів справи не надано, але відповідчака [PERSON] в судовому засіданні визнала вказані обставини та те, що нею в якості першого пайового внеску було внесено на час укладення догвору близько 330 000 грн. З огляду на характер спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із поділом майна подружжя, зміст заявлених позовних вимог та наведені положення закону, позивачка у даній справі мала довести, а суд перевірити, чи входить до складу спільного майна сторін як колишнього подружжя зазначено нею у позовній заяві майно чи це майно є її особистою власністю, дійсну ринкову вартість цього майна, час та джерело його придбання. В силу положень статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, : 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Між тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту придбання спірного майна саме за кошти, які є особистою власністю відповідачки відповідно до зазначених положень закону. Тому суд відхиляє як такі, що не ґрунтуються на доказах та вимогах закону, що регулює спірні правовідносини , аргументи [PERSON] про те, що спірне майно придбано за рахунок її особистих коштів, а відповідач без поважних причин мав самостійного заробітку і не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку , що спірне майно є спільною сумісною власністю сторін, яке підлягає поділу з урахуванням рівності часток позивача та відповідачки - отже на його користь підлдягає стягненню компенсація половини вартості пайового внеску за довгором № 44/049-2020 від 24.12.2020 року в розмірі 166 060 грн. Щодо вимог\~первісного позову\~про стягнення\~ на користь [PERSON] грошових коштів в рахунок 1/2 частини від вартості транспортного засобу TESLA MODEL X 2018 р.в., VIN № [NUMBER] реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 1 136 467 (один мільйон сто тридцять шість тисяч чотириста шістдесят сім ) грн.. 50 коп. Так, судом встановлено, що транспортний засіб марки Tesla Model X, 2018 року випуску, VIN-код [NUMBER] , який був оформлений на ім`я [PERSON] . Судом встановлено, а сторонами визнана та обставина, що набуття права власності відповідачем на вказані автомобілі відбулось під час наявних, не припинених, шлюбних стосунків між сторонами. Так, представником відповідачки [PERSON] долучено відповідь на адвоктський запит РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС) ТСЦ МВС №4841 від 22.08.2025 року №31/30/4841/1013-аз-1043-2025 з додатками та копія договору купівлі-продажу 4841/2021/2806952 транспортного засобу від 18.09.2021 року . Так, Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, 08.10.2022 в ТСЦ №4841 транспортний засіб TESLA MODEL X, 2018 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] зареєстровано за [PERSON] на підставі наступних документів: ВМД №UA500500/2020/240102 від 03.06.2020; посвідчення митниці серії [NUMBER] від 03.06.2020; сертифікат відповідності № UA.005.68893-20 від 07.10.2020. 18.09.2021 в ТСЦ №4841 транспортний засіб TESLA MODEL X, 2018 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] перереєстровано з [PERSON] на іншу особу. Підстава реєстраційної операції: договір купівлі-продажу укладений в ТСЦ №4841/2021/2806952 від 18.09.2021. Станом на 21.08.2025 транспортний засіб TESLA MODEL X, ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] за [PERSON] не обліковується. З наданих документів вбачається, що на замовлення [PERSON] , вказаний автомобіль Тесла був ввезений в Україну 02.06.2020 року , зареєстрований на праві власнсоті 08.10.2021 року. Згідно супровідних документів вартість автомбіля 70 774,94 доларів канадських (інвойс від 02.10.2020 року - митна декларація щодо ввезення з Канади) - еквівалент в сумі 1 384 803,71 грн - виходячи саме з такої вартості автомобіля і сплачені митні платежі. Як підтверджується наявними матеріалами справи, [PERSON] продано цей автомобіль за двоговором купівлі-продажу від 18.09.2021 року за ціною 920 000 грн , копія довгору купівлі-продажу міститься в матеріалах справи. Позивачем надано до суду копію Звіту про оцінку оціночної (ринкової ) вартості TESLA MODEL X 2018 р.в., VIN № [NUMBER] , реєстраційний № [NUMBER] ., складений суб?єктом оціночної діяльності ПП «Експертної - діловий центр «Лідер» на підставі договору N?21 101-017 від 01.11.2021 року, згідно якого станом на 01.11.2021 року його вартість складала 2 272 935 (два мільйони двісті сімдесят дві тисячі дев`ятсот тридцять п?ять ) грн.00 коп. Сторонами не заперечувалося, що вказаний звіт складено на замовлення [PERSON] з метою визначення оціночної вартості для прийняття майнових рішень. Як вбачається з даного звіту - він був проведений б лише порівняльним методом без огляду самого автомобіля. Представникм відповідачки зазначено суду про неналежність та недопустимість вказаного Звіту як доказу, оскільки у звіті з незалежної оцінки майна, не вказано, що він підготовлений для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Також відповідачами взагалі заперечувалися вказані вимоги, оскільки, транспортний засіб був правомірно за погодженням з позивачем відчужений та в інтересах сім`ї - 18.09.2021 року вказаний автомобіль був переданий у власність третьої особи [PERSON] в рахунок погашення боргу подружжя, який було взято для придбання майна, яке було поділено сторонами, а саме квартири [ADDRESS] . При цьому позивачу було відомо про те, що вказаний автомобіль був забезпеченням за виконання боргових зобов`язань і що кошти від нього використані в інтересах сім`ї. Щодо заперечень відповідачки суд не може взяти їх до уваги, по-перше, з підстав їх суперечливості ( в судовому засіданні вона пояснювала вже про борг перед іншою особою [PERSON] , в в суді апеляційної інстанції при поділі квартири по [ADDRESS] посилалаася лише на те, що кошти на придбання квартири є її особистими коштами як такі, що зароблені нею без допомоги чоловіка , про придбання квратири у борг та повернення боргу за власний кошт чи за рахунок іншого спільного майна - вона взагалі не посилался) . Крім того, недоведено взагалі наявність будь-яких боргових зобов`язань подружжя станом на вересень 2021 року. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. У разі коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У разі відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18), у Постанові від 02 жовтня 2024 року у справі № 686/26591/21. Разом з тим, з метою захисту прав співвласників майна, у тому числі майна подружжя, норми цивільного та сімейного законодавства (стаття 369 ЦК України, частина третя та четверта статті 60 СК України) містять приписи, згідно з якими для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Зазначені приписи не тільки забезпечують права одного з подружжя, а й обмежують права іншого з подружжя у відчуженні спільного подружнього майна, оскільки ставлять правомочності одного з подружжя на відчуження майна в залежність від наявності належним чином оформленої згоди іншого з подружжя на таке відчуження. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя (відчужувача) на відчуження подружнього майна. У разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (пункти 62-76). Відповідно до ст.65 ч.ч. 1, 3 СК України дружина, чоловік розпоряджається майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Так, аналіз вказаної норми ст. 65 СК України дає можливість зробити висновок про те, що згода другого подружжя повинна вимагатися при посвідченні лише договорів, які укладаються одним із подружжя стосовно майна, що є об`єктом права спільної власності. За умови відсутності такої згоди дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, що прямо передбачено ч.2 ст. 65 СК України. В даному випадку, з огляду на ціну договору та його характер, такий правочин вочевидь виходить за межу дрібного побутового. В даному випадку відповідач, стверджуючи про наявність такої згоди, будь-яких доказів на підтвердження означеної обставини суду не подала, а відтак суд доходить висновку про недоведеність такої обставини. Виходячи з наведеного, у випадку відчуження автомобіля одним із подружжя проти волі без згоди іншого з подружжя, останній має право на грошову компенсацію вартості відчуженого автомобіля, виходячи з дійсної ринкової вартості аналогічних транспортних засобів на час поділу майна. Відповідна правова позиція зазначена, зокрема, в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року по справі № 545/2396/20 (провадження № 61-4894св22). Таким чином, встановлення того, що відповідачка у справі [PERSON] без згоди позивача [PERSON] розпорядилася автомобілем, який є їхнім спільним сумісним майном, є підставою для захисту прав позивача на це майно. Отже, вимоги позову про стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності на цей автомобіль Тесла то такі вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Так, [PERSON] не спростовано презумпцію набуття цього автомобіля у спільну сумісну власність подружжя, оскільки не доведено наявність підстав, передбачених ст. 57 СК України для визнання цього майна її особистою приватною власністю , а саме, що це майно було придбано за кошти, які належали їй особисто. Також нею не спростовано твердження позивача , що цей автомобіль відчужено нею без згоди чоловіка - адже припинення шлюбних відносин не припиняє режим спільної сумісної власності на майно подружжя. Щодо розміру компенсації суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, матеріалами справи підтверджується, що сторони придбали спірний автомобіль за еквівалент 55 500 доларів США. Автомобіль придбаний з аукціону ,мав фронтальні пошкодження після ДТП. Також матеріалами справи, підтверджено, що 18.09.2021 року цей транспортний засіб було продано за 920 000 грн. , що складало еквівалент на той час 34 200 доларів США. Згідно надано позивачем звіту з оцінки ТЗ, його ринкова вартість станом на 01.11.2021 року становила 2 272 935 грн, що становило еквіалент 84 200 доларів США. Разом з тим, незрозумілим є різниця у вартості автомобіля за рік майже на один мільйон гривень , суду не надано навіть доказів ремонту такого автомоблія. Крім того, за даними сайту Авто.Ріа - середня ринкова варттість автомобіля TESLA MODEL X 2018 р.в. - становить 31 000 доларів США, дороже, ніж 67 000 доларів такий автомобіль на продаж і не запропоновано взагалі. Отже, суд відхиляє посилання сторони позивача на те, що вартість означеного транспортного засобу дорівнює 2 272 935 грн., оскільки зміст звіту про оцінку майна, що було подано до суду суперечить офіційній інформації сервісного центру МВС № 31/30/4841-2025 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області, а сам звіт має ознаки недопустимого доказу по справі, оскільки у ньому не зазначено, що такий висновок підготовлено саме експертом, експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і що він підготовлений для подання до суду. Аналогічна за своїм змістом правова позиція міститься у постанові Великої Палати від 18.12.2019 року № 522/1029/18. З огляду на вищенаведене, в порядку розподілу спільного майна подружжя у вигляді вказаного автомобілю TESLA MODEL X 2018 р.в. - суд стягує з [PERSON] на користь позивача грошову компенсацію за 1/2 частку вартості автомобіля у розмірі 460 000 грн. 00 коп. Щодо вимог зустрічного позову. Так, позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] надано до матеріалів справи копію розписки ( оригінал наявний у позивача та оглянутий судом в судовому засіданні, надана копія відповідає оригіналу) , згідно якої :03 січня 2019 року [PERSON] отримала в борг 40 000 (сорок тисяч) доларів для купівлі транспортного засобу від [PERSON] ( [INFO] ) . Зобов`язується повернути отримані кошти [PERSON] , в повному обсязі своєчасно до 20.02.2022 року. Отримані кошти мають статус позики згідно діючого законодавства . На розписці мається напис "грошові кошти повернуті повністю в сумі 40 000 доалрів США 20.02.2022 року- підпис [PERSON] ". Позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] , надано до матеріалів справи копію розписки ( оригінал наявний у позивача та оглянутий судом в судовому засіданні, надана копія відповідає оригіналу) , згідно якої : 18 листопада 2020 року [PERSON] отримала в борг від [PERSON] ( [INFO] ) 40 000 (сорок тисяч) доларів ( без зазначенння мети ) . Зобов`язується повернути отримані кошти [PERSON] в повному обсязі своєчасно до 30.05.2023 року. Отримані кошти мають статус позики згідно діючого законодавства . На розписці мається напис "грошові кошти повернуті повністю в сумі 40 000 доларів США 12.05.2023 року- підпис [PERSON] ". Позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] , надано до матеріалів справи копію розписки ( оригінал наявний у позивача та оглянутий судом в судовому засіданні, надана копія відповідає оригіналу) , згідно якої : 14 січня 2020 року [PERSON] отримала в борг 60 000 (шістдесят тисяч) доларів від [PERSON] ( [INFO] ) - також без зазначення мети. Зобов`язується повернути отримані кошти [PERSON] в повному обсязі своєчасно до 14.01.2021 року. Отримані кошти мають статус позики згідно діючого законодавства . На розписці мається напис "грошові кошти повернуті повністю в сумі 60 000 доларів США 14.01.2022 року- підпис [PERSON] ". Також надано Дизайн-проект двокімнатної квратири в сучасному стилі. проте жодних доказів - якої квартири, коли зроблений, і, що найголовніше, чи реалізований цей проект в реальний ремонт і скільки на це витрачено коштів- суду не надано. До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, зокрема яке знаходиться в третіх осіб. Під час поділу майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року в справі № 712/8602/19 (провадження № 61-14809сво21), постанова Верховного Суду від 06 листопада 2024 року в справі № 405/1459/20 . Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, зокрема гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Під час укладення договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). У частині четвертій статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Аналіз наведених положень закону, які визначають порядок розпорядження майном, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, дозволяє дійти висновку, що чоловік та дружина розпоряджаються спільним майном за взаємною згодою, наявність якої презюмується під час укладення договорів одним з подружжя. Такі висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року в справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21). Умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не особисті, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо один із подружжя уклав договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Подружжя має відповідати за спільними зобов`язаннями всім майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15 (провадження № 14-712цс19), а також у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2020 року в справі № 638/17330/16-ц (провадження № 61-43636св18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі. Перебування сторін у зареєстрованому шлюбі на час виникнення правовідносин щодо позики само собою не є безумовною підставою для покладення на іншого з подружжя, який не був позичальником за договором позики, в солідарному порядку обов`язків, визначених договором позики щодо повернення суми боргу, оскільки за таких умов підлягає доведенню укладення договору в інтересах сім`ї та використання отриманих у позику коштів в інтересах сім`ї. Подібний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2022 року в справі № 754/6033/18 (провадження № 61-2852св21), від 28 червня 2023 року в справі № 712/13196/21 (провадження № 61-9595св22), від 27 березня 2024 року в справі № 359/950/16, від 14 листопада 2024 рокув справі № 727/1140/21 (провадження № 61-14646св23). Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Будь-яких доказів на підтвердження того, що [PERSON] використала кошти, набуті за вказаними договорами позики в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять. Так, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про укладення позивачкою договорів позики в інтересах сім`ї та використання отриманих у борг грошових коштів за цим договором для задоволення потреб сім`ї. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 03 грудня 2024 року у справі № 553/2879/21 - встановивши, що під час укладення договору позики, оформленого розпискою, не було отримано згоди іншого з подружжя на його укладення, а правочин виходить за межі дрібно-побутового, використання коштів в інтересах сім`ї та цільового використання коштів позивачем не доведено, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виснував про відсутність підстав для солідарного стягнення з дружини боргу за договором позики. Отже, позивачкою за зустрічним позовом спільність боргових зобов`язань подружжя не доведена належними доказами в межах розгляду цієї справи, [PERSON] , не доведено, що борги за цими розписками є спільним боргом подружжя. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що позивачка не довела належними та допустимими доказами, що отримані кошти за договором позики від 03.01.2019 року року використані нею за призначенням, на придбання автомобіля (як-то зазнаечно у наданій розписці) , тобто витрачені в інтересах сім`ї. Сам по собі факт зазначення у розписці про ціль позики, безумовно, не свідчить про те, що позика була витрачена на придбання транспортного засобу ( як зазначено [PERSON] автомоблія Lexus HX 200T 2015 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] ) та про обізнаність відповідача про існування такої позики. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Суд додатково враховує, що в межах розгляду цивільної справи № 490/8697/21 в 2023 році за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, предметом позовних вимог за яким був і вказаний вище автомобіль Лексус, заявляючи про визнання цього атвомобіля особистою власністю , [PERSON] , на такі обстаивни не посилалася, хоча така розписка та поверненян боргу за нею існували вже станом на лютий 2022 року. Враховуючи те, що позивачем не доведено що всі ці три договори позики, оформлені у вигляді розписок, укладені нею в інтересах сім`ї, та тримані кошти викорситані нею на придбання спільного майна подружжя та поліпшення наявного майна (оемонт в квартирі по [ADDRESS] ) , а також за відсутності письмової згоди її чоловіка , суд дійшов висновку про відсутність підстав для поділу боргових зобов`язань, що виникли на підставі вказаних договорів позики. Аналогічна позиція викладена у Постанові КЦС ВС від 24 листопада 2021 року у справі № 675/347/18-ц. За такого, вимоги зустрічного позову до задоволення не підлягають. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Щодо розподілу судового збору. В силу положень статті 133 ЦПК України судовий збір відноситься до судових витрат. Відповідно до вимог ст. 137,141 ЦПК України сторони не надали суду доказів про понесення ними витрат на правову допомогу та не заявили про надання доказів понесення таких витрт до закінчення судових дебатів. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову [PERSON] сплачено 13 420 грн судового збору згідно квитанції від 15.12.2023 року. За такого, враховуючи часткове задоволення вимог первісного позову, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 6 260 грн. При подачі зустрічного позову [PERSON] сплачено 9084 грн судового збору згідно квитанцій від 27.12.2023 року та від 15.05.2024 року. Оскільки у задоволенні зустрічного позову відмовлено в повному обсязі, судовий збір за рахунок відповідача відшкодуванню на користь [PERSON] не підлягає.

Outcome: partial