Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

21 березня 2025 року Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій позивач просить суд стягнути з [PERSON] борг за зобов`язанням у розмірі 74\~246,00 гривень та три відсотки річних у розмірі 928,00 гривень, а також здійснити розподіл судових витрат. За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 25 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Надано відповідачеві 15-ти денний строк для подання відзиву. 31 березня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування завданої шкоди, у якій позивач за зустрічним позовом просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] завдані збитки у розмірі 9\~034,89 гривень. 31 березня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшов відзив, у якому відповідачка просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву. Здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначено на 28 квітня 2025 року. Підготовче засідання, призначене на 28 квітня 2025 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Косіциної В.В. на лікарняному, що підтверджується довідкою та було відкладено на 02 червня 2025 року. 02 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника [PERSON] адвоката Пугача Родіона Івановича про розгляд справи без участі. 02 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника [PERSON] адвоката Хромовенка Володимира Сергійовича про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у якій заявник просив залучити до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування завданої шкоди в якості третьої особи ПАТ «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ОРАНТА». У підготовче засідання, призначене на 02 червня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 02 червня 2025 року задоволено клопотання представника [PERSON] адвоката Хромовенка Володимира Сергійовича про залучення третьої особи. Відкладено підготовчий розгляд справи на 24 червня 2025 року. У підготовче засідання, призначене на 24 червня 2025 року з`явився представник [PERSON] та [PERSON] . Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 24 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 11 вересня 2025 року. 11 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника [PERSON] адвоката Хроменкова Володимира Сергійовича про відкладення розгляду справи. У судове засідання, призначене на 11 вересня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відкладено розгляд справи на 07 жовтня 2025 року. У судове засідання, призначене на 07 жовтня 2025 року з`явився представник позивача та представник відповідача. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що проголошення рішення відбудеться 21 жовтня 2025 року. Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 02 жовтня 2024 року о 15 годині 40 хвилин [PERSON] керуючи т/з «FORD ESCAPE» д/н [NUMBER] по вулиці Середньофонтанська, 69 у місті Одесі у порушення п.13.1 ПДР, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив наїзд на т/з «Nissan Versa» д/н [NUMBER] , який був припаркований на тротуарі, що підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2024 року у справі №522/20112/24 та копією схеми з місця ДТП (а.с.42-43). Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2024 року у справі №522/20112/24 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 гривень. Т/з «Nissan Versa» д/н [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.46). 02 жовтня 2024 року, тобто, в день вчинення ДТП, [PERSON] отримала компенсацію за завдану шкоду під час ДТП її т/з «Nissan Versa», д/н [NUMBER] у розмірі 1\~800,00 Доларів США від [PERSON] . Зобов`язалася виплату від страхової компанії повернути [PERSON] . Вказане також не заперечується учасниками справи та підтверджується доданою до позову копією розписки. У позовній заяві позивач зазначає про те, що 05 грудня 2024 року [PERSON] отримала від ПАТ НАСК «ОРАНТА» страхове відшкодування у розмірі 70\~155,46 гривень. Зазначена обставина не заперечується [PERSON] та її представником у відзиві на позовну заяву. У позовній заяві позивач зазначає, що оскільки [PERSON] отримала страхове відшкодування, вона повинна було б на виконання умов розписки повернути отриману нею грошову суму. Проте, з зазначеним не можна погодитися з огляду на наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ч.ч.1-2 ст.1047 ЦК України зазначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У постанові КЦС ВС від 20.09.2023 у справі № 483/1220/21 вказано, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальним, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтями 509, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язання вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з вимогами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, та постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15 (провадження № 61-42915св18), від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17 (провадження № 61-9694св20), від 14 липня 2022 року у справі № 204/4341/17 (провадження № 61-4389св21). Проте, розписка це універсальний засіб, який виступає не тільки документом, що підтверджує факт укладання договору позики, а є документом, що може підтверджувати певну дію/подію (наприклад, передача матеріальних цінностей, документів, відмова від чого небудь тошо). В ситуації що склалася, розписка була використана учасниками справи не як документ, що підтверджував би укладання між ними договору позики, а як документ, що підтверджує той факт, що [PERSON] передав [PERSON] грошову суму у розмірі 1\~800,00 Доларів США в якості відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, винуватцем якої є саме [PERSON] . На момент виникнення страхового випадку, чинним був закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21 травня 2024 року № 3720-IX, а тому, норми зазначеного закону підлягають застосуванню до даних правовідносин. Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно із ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). У статті 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», визначено, що у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди майну потерпілої особи такій особі відшкодовуються матеріальні збитки, пов`язані з: 1) пошкодженням чи знищенням транспортного засобу потерпілої особи; 2) пошкодженням чи знищенням дороги, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; 3) пошкодженням чи знищенням іншого майна потерпілої особи, крім випадків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 30 цього Закону; 4) проведенням робіт, необхідних для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 5) пошкодженням транспортного засобу внаслідок його використання для доправлення потерпілої особи до закладу охорони здоров`я, у тому числі забрудненням салону такого транспортного засобу; 6) доставкою (транспортуванням), зокрема з використанням спеціального автомобіля-евакуатора, пошкодженого транспортного засобу потерпілої особи з місця дорожньо-транспортної пригоди, якщо такий транспортний засіб не може рухатися самостійно. Розмір страхової (регламентної) виплати у разі заподіяння шкоди майну потерпілої особи зменшується на суму отриманого потерпілою особою (особою, яка має право на отримання відшкодування) від особи, відповідальної за шкоду, чи від іншої особи відшкодування (компенсації), здійсненого (здійсненої) у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. Компенсація витрат особи, відповідальність якої застрахована, або іншої особи, яка здійснила таке відшкодування (компенсацію), здійснюється на умовах та в порядку, визначених статтею 35 цього Закону. Загальний розмір усіх здійснених страхових (регламентних) виплат у разі заподіяння шкоди майну потерпілої особи не може перевищувати розмір страхової суми за таку шкоду, встановленої цим Законом. Згідно ч1 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова (регламентна) виплата у разі пошкодження транспортного засобу розраховується як сума документально підтверджених витрат, пов`язаних із: 1) відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, включаючи пошкодження, зроблені умисно для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку, визначеному частинами другою і третьою цієї статті; 2) евакуацією (доставкою) транспортного засобу в межах 150 кілометрів (якщо інша відстань не погоджена між страховиком (МТСБУ) та потерпілою особою) від місця дорожньо-транспортної пригоди на території України до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки на території України, або до місця здійснення відновлювального ремонту на території України, а також від місця проживання потерпілої особи або місця стоянки на території України до місця здійснення відновлювального ремонту на території України; 3) оплатою послуг стоянки, якщо транспортний засіб з поважних причин необхідно перемістити на стоянку, але не більше ніж до дати отримання страхової виплати. У абз. 2 ч.3 ст.102 Закону України «Про страхування», здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта). Згідно ч.ч.2-3 ст.27 України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу (страхова (регламентна) виплата), відшкодовуються страховиком (МТСБУ) у розмірі вартості відновлювального ремонту, що забезпечує приведення транспортного засобу у стан, який мав такий транспортний засіб до настання дорожньо-транспортної пригоди, та визначається відповідно до частини третьої цієї статті. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу включає: 1) вартість складових частин (деталей) транспортного засобу, що потребують ремонту (заміни) у зв`язку з їх пошкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до переліку, визначеного на підставі акта огляду транспортного засобу, складеного представником страховика (у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ), або висновку суб`єкта оціночної діяльності, оцінювача, судового експерта, складеного відповідно до частини четвертої статті 31 цього Закону, а також вартість матеріалів, необхідних для здійснення відповідного ремонту; 2) вартість робіт з ремонту (заміни) складових частин (деталей) транспортного засобу, що потребують ремонту (заміни) у зв`язку з їх пошкодженням внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до переліку, передбаченого пунктом 1 цієї частини. У ч.1 ст.14 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми відповідно до цього Закону. Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. Зазначені норми свідчать про те, що страховик не завжди у повній мірі може відшкодувати завдано внаслідок ДТП шкоду у зв`язку із наявністю страхового ліміту. Різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, оплачується винуватцем ДТП. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові по справі №755/7666/19 від 15.10.2020 Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність (Постанова КЦС ВС від 21.09.2022 у справі № 486/716/20). Згідно копії акту виконаних робіт від 26.03.2025 року №ІС-00000634, що складений ФОП [PERSON] , вартість ремонту т/з «Nissan Versa», д/н [NUMBER] склав 153\~436,29 гривень. [PERSON] не надано жодних доказів, які б спростовували вказану в акті вартість відновлювального ремонту. Клопотань або заяв про проведення експертизи [PERSON] не подавалося. Тому, оскільки на момент розгляду справи відновлювальний ремонт т/з проведено, що підтверджується відповідним актом та вказана вартість не була спростована [PERSON] , суд погоджується із доводами [PERSON] про те, що розмір завданої шкоди з урахуванням вартості відновлювального ремонту склав 153\~436,29 гривень. Як вже було встановлено, [PERSON] передав [PERSON] за розпискою грошову суму у розмірі 1\~800 Доларів США (74\~246,00 гривень) в якості відшкодування завданої ним шкоди. 05 грудня 2024 року [PERSON] отримала від ПАТ НАСК «ОРАНТА» страхове відшкодування у розмірі 70\~155,46 гривень Загальний розмір відшкодованої [PERSON] шкоди, завданої внаслідок псування її майна склав 144\~401,40 гривень. Тобто, різниця між вартістю відновлювального ремонту, а також відшкодованим страховиком та винною особою розміром завданої шкоди 9\~034,89 гривень. При цьому, [PERSON] не доведено той факт, що страховиком було здійснено виплату суми у меншому розмірі, ніж то передбачено розміром страхового ліміту. Також не надано доказів, які б підтверджували той факт, що у стаховика існував обов`язок із відшкодування шкоди у повному обсязі. Оскільки [PERSON] , який є винуватцем ДТП не довів, що у страховика виник обов`язок з відшкодування шкоди у повному розмірі або не спростував той факт, що розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховик, саме він повинен відшкодувати потерпілій особі різницю між страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням сплачених сум. Тому, враховуючи, що розписка, стягнення грошових коштів за якою ініційовано [PERSON] не є документом, що підтверджує факт укладання договору позики, а є документом, що підтверджує факт передачі [PERSON] грошової суми [PERSON] в якості відшкодування шкоди, завданої ДТП, беручи до уваги те, що саме на [PERSON] як винуватця ДТП покладено обов`язок з відшкодування різниці між розміром страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту та те, що [PERSON] не доведено того, що у страховика виник обов`язок з відшкодування шкоди у повному розмірі та не спростовано того, що розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховик, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову та наявності підстав для задоволення зустрічного позову у повному обсязі. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved