Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: представниця позивача\~ТОВ "ФК\~"ЄАПБ"\~-\~Какун А.С.\~звернулась до\~суду із\~позовом (а.с. 1-8) до відповідача [PERSON] , в якому просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за: договором позики №2648223, в розмірі 24 540 грн.; кредитним договором №44362-05/2024, в розмірі 26 400 грн.; кредитним договором №37316-05/2024, в розмірі 23 100 грн.; договором позики №7422582, в розмірі 19 755 грн.; та стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вказані вище договори позики та кредитні договори були укладені в електронній формі та підписані відповідачем [PERSON] електронним підписом, шляхом використання одноразового ідентифікатора. Так, 25.05.2024 між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики №2648223. Право вимоги за цим кредитним договором 14.06.2021 від ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" перейшло до позивача ТОВ "ФК "ЄАПБ" на підставі договору факторингу №14/06/21. Заборгованість відповідача [PERSON] за цим договором позики становить 24 540 грн., з яких: 8 000 грн - заборгованість за сумою боргу, 540 грн - заборгованість за відсотками; 16 000 грн - заборгованість за пенею. Стосовно кредитного договору\~№44362-05/2024 зазначає, що 29.05.2024 між ТОВ "Аванс Кредит" та відповідачем було укладено даний договір. 21.10.2024 між ТОВ "Аванс Кредит" та позивачем ТОВ "ФК "ЄАПБ" було укладено договір факторингу №21102024, згідно із яким, право вимоги за цим кредитним договором перейшло до позивача. Сума заборгованості становить 26 400 грн., з яких: 8 000 грн - заборгованість за сумою боргу; 14 400 грн - заборгованість за відсотками; 4 000 грн - заборгованість за штрафними санкціями. Щодо кредитного договору\~№37316-05/2024 вказує, що 24.05.2024 між ТОВ "Аванс Кредит" та відповідачем [PERSON] було укладено даний договір. 21.10.2024 між ТОВ "Аванс Кредит" та позивачем ТОВ "ФК "ЄАПБ" було укладено договір факторингу №21102024, згідно із яким, право вимоги за цим кредитним договором перейшло до позивача. Сума заборгованості становить 23 100 грн., з яких: 7 000 грн - заборгованість за сумою кредиту; 12 600 - заборгованість за відсотками; 3 500 грн - заборгованість за штрафними санкціями. Стосовно договору\~позики №7422582 зазначає, що 19.05.2024 між ТОВ "Маніфою" та відповідачем [PERSON] було укладено даний договір. 11.01.2024 між ТОВ "Маніфою" та позивачем ТОВ "ФК "ЄАПБ" було укладено договір факторингу №11-01/2024, відповідно до якого, право вимоги за цим договором позики від ТОВ "Маніфою" перейшло до позивача. Сума заборгованості за даним договором позики становить 19 755 грн., з яких: 6 000 грн - заборгованість за сумою кредиту; 13 755 грн - заборгованість за відсотками. Також зазначає, що з моменту переходу прав вимоги за вказаними вище договорами позики та кредитними договорами, позивачем ТОВ "ФК "ЄАПБ" не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Якименко Т.С. подав відзив (а.с. 94-98), заперечення (а.с. 119-121), суть яких зводяться до того, що відповідач [PERSON] не підписував зазначені вище договори позики і кредитні договори, а тому позивачем не доведено існування договірних відносин. Нараховання відсотків здійснено із порушенням вимог Закону України "Про споживче кредитування", оскільки розмір денної процентної ставки перевищує розмір законодавчо встановленої ставки. Посилаючись на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вважає, що нарахування штрафних санкцій є неправомірною, а тому розмір таких не може бути стягнуто з відповідача. Представниця позивача ТОВ "ФК "ЄАПБ" подала відповідь на\~відзив (а.с. 107-116), письмові пояснення (а.с. 147-149), в яких зазначає, що укладення кредитних договорів та договорів позики відбулось із дотриманням вимог чинного законодавства. Відповідач [PERSON] був ознайомленим із умовами кредитування та погодився на такі, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. У судове засідання представниця позивача ТОВ "ФК "ЄАПБ" - Какун А.С. повторно не з`явилась. Безпосередньо у позовній заяві та заявах по суті справи зазначила про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без її участі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Якименко Т.С. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у їх задоволення просив відмовити, пославшись на обставини викладені в поданих заявах по суті справи. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 23 травня 2025 ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Сторона відповідача 20.06.2025 подала відзив, 01.07.2025 подала заперечення та 02.07.2025 подала заяву про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, яка ухвалою суду від 02.07.2025 задоволена. Представниця позивача ТОВ "ФК "ЄАПБ" 24.06.2025 подала відповідь на відзив та 09.07.2025 подала письмові пояснення. 11 липня 2025 року ухвалою суду, за клопотанням сторони відповідача, було призначено у даній справі судову експертизу комп`ютерної техніки і програмних продуктів, яка 23.09.2025 повернулась до суду без виконання. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: згідно з договором\~позики №2648223\~від 25.05.2024\~(а.с. 9-11), між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів та відповідачем [PERSON] було укладено даний договір. Відповідно до договору факторингу\~№14/06/21\~від 14.06.2021 (а.с. 13-14,), між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та позивачем ТОВ "ФК "ЄАПБ" було укладено даний договір. За цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав до третіх осіб боржників. У копії витягу з реєстру боржників №35 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 (а.с. 20), зазначений вказаний вище договір позики. Згідно із розрахунками заборгованості за договором позики (а.с. 21), розмір заборгованості відповідача [PERSON] за цим договором позики становить 24 540 грн. Відповідно до договору про\~надання фінансового\~кредиту №44362-05/2024\~від 29.05.2024 (а.с. 27-29), між ТОВ "Аванс Кредит" та відповідачем [PERSON] було укладено даний договір, який підписаний відповідачем електронним підписом (WO299). Цей договір було укладено на таких умовах: сума кредиту - 8 000 грн.; строк кредитування - 120 днів (з 29.05.2024 до 25.09.2024); денна прцентна ставка - 1,50%; кредит надається в безготівковій формі, шляхом перерахунку коштів на банківську картку відповідача № [NUMBER] . У паспорті споживчого кредиту (а.с. 31) визначено основні умови кредитування, з якими відповідач [PERSON] ознайомився, що засвідчив своїм електронним підписом (WO299). Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором №44362-05/2024 від 29.05.2024 (а.с. 34-35), заборгованість відповідача [PERSON] становить 26 400 грн., яка складається з: 8 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 14 400 грн - заборгованість за відсотками; 4 000 грн - штраф. Відповідно до договору про\~надання фінансового\~кредиту №37316-05/2024\~від 24.05.2024 (а.с. 37-39), між ТОВ "Аванс Кредит" та відповідачем [PERSON] було укладено даний договір, який підписаний відповідачем електронним підписом (WO312). Даний договір було укладено на таких умовах: сума кредиту - 7 000 грн; строк кредитування - 120 днів (з 24.05.2024 до 20.09.2024); денна процентна ставка - 1,50%; кредит надається в безготівковій формі, шляхом перерахунку коштів на банківську картку відповідача № [NUMBER] . Відповідачем [PERSON] електронним підписом ( [NUMBER] ) також підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 41-42), в якому визначено основні умови кредитування. Згідно із розрахунком заборгованості за кредитним договором №37316-05/2024 від 24.05.2024 (а.с. 44-45), заборгованість відповідача [PERSON] становить 23 100 грн., з яких: 7 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 12 600 грн - заборгованість за відсотками; 3 500 грн - штраф. Відповідно до копії договору факторингу\~№24122024\~від 24.12.2024 (а.с. 47-49), право вимоги за кредитними договорами №44362-05/2024 та №37316-05/2024 (а.с. 51), від ТОВ "Аванс Кредит" перейшло до позивача ТОВ "ФК "ЄАПБ". Згідно із договором позики\~№7422582\~від 19.05.2024 (а.с. 54-59), між ТОВ "Маніфою" та відповідачем [PERSON] 19.05.2024 було укладено даний договір, який підписаний відповідачем електронним підписом - одноразовим ідентифікатором (v18302). Даний договір було укладено на таких умовах: сума позики - 6 000 грн.; строк позики - 80 днів (з 19.05.2024 до 07.08.2024); денна процентна ставка - 0,375%; позика надається шляхом перерахунку коштів на банківську картку відповідача № [NUMBER] . У паспорті споживчого кредиту (а.с. 62-64) визначено основні умови кредитування, з якими відповідач [PERSON] ознайомився, що засвідчив своїм електронним підписом (w23409). Відповідно до розрахунку за договором позики №7422582 від 19.05.2024 (зворотня сторона а.с. 59, а.с. 60), розмір заборгованості відповідача становить 19 755 грн., з яких: 6 000 грн - заборгованість за тілом позики; 13 755 грн - заборгованість за відсотками. Згідно із копією договору факторингу\~№11-01/2024\~від 11.01.2024 (а.с. 66-68), право вимоги за кредитним договором №7422582 (а.с. 71), від ТОВ "Аванс Кредит" перейшло до позивача ТОВ "ФК "ЄАПБ". Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитних договорів та договорів позики, непогашення відповідачем заборгованості за цими договорами, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. ІV. Оцінка суду: дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані стороною позивача на обґрунтування своєї позиції, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд доходить такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Механізм укладення електронної угоди, який використано у даних взаємовідносинах із відповідачем врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно - телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Щодо стягнення із відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики №2648223 то в задоволенні у цій частині позову слід відмовити, виходячи із такого. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України). Статтею 512 Цивільного кодексу України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц. У постанові Верховного Суду від 04.12.2018, справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Верховний Суд у постанові від 14.06.2023 у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст. 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Таким чином, суду необхідно з`ясувати обсяг і зміст прав, які перейшли до позивача, як нового кредитора, від ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та чи існували ці права на момент їх переходу. Так, з матеріалів справи суд встановив, що договір позики №2648223 було укладено між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та відповідачем [PERSON] 25.05.2024, а договір факторингу №14/06/21 між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" і позивачем ТОВ "ФК "ЄАПБ" було укладено 14.06.2021. Тобто, на момент укладення договору факторингу №14/06/21 ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати позивачу ТОВ "ФК "ЄАПБ". Також слід зазначити, що на час укладення договору факторингу сторонами не було досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про відповідача [PERSON] , як боржника, сформована у реєстрі права вимоги більш ніж через три роки після укладення договору факторингу. Більше того із договору факторингу №14/06/21 судом встановлено, що відбулось відступлення прав грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав, без зазначення про виникнення таких зобов`язань у майбутньому. З урахуванням наведеного вище, оскільки позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором позики №2648223 від первісного кредитора ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" до ТОВ "ФК "ЄАПБ", відповідно ТОВ "ФК "ЄАПБ" не є належним позивачем у даній справі, що є самостійною підставою для відмови у позові. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами №44362-05/2024, №37316-05/2024 та договором позики №7422582, суд вважає за необхідне зазначити таке. Суд встановив, що відповідач [PERSON] уклав дані договори та йому було надано кредитні кошти у розмірі 8 000 грн., 7 000 грн та 6 000 грн. Право вимоги до відповідача [PERSON] за даними кредитними договорами та договором позики перейшло від ТОВ "Аванс Кредит" і ТОВ "Маніфою" до позивача ТОВ "ФК "ЄАПБ". Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України, наслідком неповідомлення боржника про проведену заміну кредитора у зобов`язанні є лише те, що боржник може виконати свої зобов`язання первісному кредитору і таке виконання буде вважатися належним. Отже, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Тобто неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Про що, в тому числі, вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15. Суд встановив, що після отримання права вимоги до відповідача, ТОВ "ФК "ЄАПБ" не здійснювало нарахування відсотків та штрафних санкцій на суму заборгованості відповідача за кредитними договорами та договором позики. Доказів належного виконання зобов`язань по поверненню кредитних коштів за цими договорами відповідач [PERSON] суду не надав, не подав будь - яких доказів на спростування користування наданими йому коштами. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ "ФК "ЄАПБ" слід стягнути за договором про\~надання фінансового\~кредиту №44362-05/2024\~від 29.05.2024 заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8 000 грн. Стосовно нарахованих відсотків, суд зазначає, що ст. 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Законом України від 22.11.2023 №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, внесено зміни, зокрема, до Закону України «Про споживче кредитування», а саме, доповнено даний закон частиною 5, відповідно до якої, максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. Водночас, п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Тобто, з 24.12.2023 по 21.04.2024 денна процентна ставка за споживчим кредитом не може перевищувати 2,5%, з 22.04.2024 до 19.08.2024 1,5% і лише з 20.08.2024 не більше 1%. Суд встановив, що нарахування відсотків за цим кредитним договором відбувалось в період з 29.05.2024 до 25.09.2024 (120 календарних днів). При розрахунку було застосовано розмір денної процентної ставки, яка перевищує розмір такої, встановленої Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", а тому суд вважає за необхідне здійснити власний розрахунок відсотків за даний період. Здійснивши власний розрахунок, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума відсотків за період з 29.05.2024 до 19.08.2024, в розмірі 9 960 грн (8 000 грн (сума кредиту) х 1,5% (денна процентна ставка визначена законом) х 83 днів) та за період з 20.08.2024 до 25.09.2024, в розмірі 2 960 грн (8 000 грн (сума кредиту) х 1% (денна процентна ставка визначена законом) х 37 днів). Таким чином, загальний розмір заборгованості за відотками становить 12 920 грн. Щодо нарахованого штрафу у розмірі 4 000 грн., суд зазначає таке. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи те, що кредитні правовідносини за вказаними вище кредитним договором тривали з 2024 року, відповідно нарахування штрафних санкцій відбулось за період після 24.02.2022, а тому, згідно із п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідач [PERSON] звільняється від сплати нарахованих штрафних санкцій в розмірі 4 000 грн за цим договором. Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ "ФК "ЄАПБ" слід стягнути заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №44362-05/2024 від 29.05.2024, у розмірі 20 920 грн. Стосовно договору про надання фінансового кредиту №37316-05/2024 від 29.05.2024, суд зазначає, що

Outcome: partial