Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

Позивач ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилалося на те, що 01.12.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 917421985 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV39A3T. Перед укладенням договору відповідач із метою отримання кредиту самостійно перейшла на офіційний сайт первісного кредитора, зареєструвалася на сайті та подала заявку на отримання грошових коштів, пройшла верифікацію, отримала на свій номер телефону одноразовий ідентифікатор, який потім використала для підписання договору, тощо. У кредитному договорі сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо його розміру, строку та умов користування крдеитними коштами, сплати відсотків. 01.12.2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало шляхом ініціювання грошові кошти в сумі 5900 грн. 00 коп. на банківську карту [PERSON] №5168-75XX-XXXX-7168. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01. У подальшому, до договору факторингу укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження його терміну дії. Зокрема, між сторонами було підписано реєстр прав вимоги №123 від 02.03.2021 року, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача. 05.08.2020 року ТОВ «Таліон Плюс» згідно з договором факторингу №05/0820-01 та додатковими угодами до вказаного договору факторингу, а також витягу з реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023 року, передало ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» право вимоги за кредитними договорами. Зокрема, 31.08.2023 року між сторонами було підписано реєстр прав вимоги №11, за яким відступлено право вимоги до відповідача. 04 червня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» уклало з ТОВ «Юніт Капітал» договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за кредитними договорами, зокрема, і щодо договору, укладеного з відповідачкою [PERSON] . Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором №917421985 від 01.12.2020 року, становить 17866,93 грн., яка складається з наступного: 5899,10 грн. - заборгованість по кредиту; 11967, 83 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Просив позов\~задовольнити,\~стягнути \~з відповідача\~заборгованість за\~кредитним договором\~ №917421985 від 01.12.2020 року у розмірі 17866 грн. 93 коп. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 18.08.2025 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представником відповідача було подано відзив, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову. Відзив обґрунтовано тим, що відступлення права вимоги може здійснюватись тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. У даному спорі правовідносини за кредитним договором № 917421985 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] виникли 01 грудня 2020 року, тобто значно пізніше ніж було укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином. Витяг з Реєстру прав вимоги № 123, в якому зазначено Відповідачку, датується 02 березня 2021 року, тобто більш ніж через два роки після укладення договору відступлення права вимоги, а отже на час укладення даного договору у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до [PERSON] за зазначеним вище кредитним договором. Водночас підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Окрім того вказував на те, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» підписали реєстр права вимоги № 123 від 02.03.2021 року, у тому числі щодо [PERSON] за спірним кредитним договором. Позивачем, окрім вказаного реєстру прав вимоги, не долучено до матеріалів справи Акту прийому-передачі цього реєстру, а також відсутня будь-яка додаткова угода щодо передачі права вимоги до відповідачки заборгованості за кредитним договором. Також, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. При цьому, розділом 3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року визначено фінансування та порядок розрахунків. Зокрема, пунктом 3.1.1 передбачено, що фінансування - належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному реєстрі прав вимог окремо. Отже, ТОВ «Юніт Капітал» не надало доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Враховуючи викладене, ТОВ «Юніт Капітал» не довело порушення його прав з боку [PERSON] та наявність у нього права звернення до суду з позовом до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором. Окрім того, представник посилався на те, що відповідно до Графіку розрахунків, наведеного в Додатку № 1 до цього Договору, термін платежу за кредитним договором настає 16.12.2020 року та на суму кредиту (5 900 грн) нараховуються проценти у розмірі 1469, 10 грн, а разом до оплати - 7 369 грн. У матеріалах справи відсутній будь-який інший Графік розрахунків за вказаним вище кредитним договором. Так само, в матеріалах справи відсутні докази, що позичальник продовжував строк Дисконтного періоду, отже такий закінчився ще 16.12.2020 року. Після уступки права вимоги ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс» нарахування відсотків продовжилося, про що свідчить доданий розрахунок заборгованості ТОВ «Таліон плюс». Проте, аналіз зазначених документів свідчить про їх суперечливість: сума заборгованості, наведена у розрахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», та сума, зазначена в реєстрі права вимоги № 123, відрізняються між собою, при цьому відсутні пояснення щодо причин такої різниці. Більш того, у поданому розрахунку відсутні будь-які деталі щодо порядку нарахування відсотків та врахування сплачених Позичальником платежів, що унеможливлює перевірку його правильності. В окремих випадках, зокрема 19.01.2021 року та 08.02.2021 року, відсотки підвищувалися лише за один день на різні суми, що свідчить про відсутність єдиної логіки нарахування. До цього ж ці відсотки нараховувались до 14.04.2021 року, що перевищує всі строки продовження Дисконтного періоду, передбачені п. 1.7.1. Договору. Враховуючи наведене, вважаємо, що термін кредитного договору від 01.12.2020 року, закінчився ще 16.12.2020 року, оскільки у матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують, що такий договір було продовжено. З огляду на викладене, з долучених матеріалів узагалі неможливо встановити, на який строк був укладений кредитний договір, чи був він належним чином продовжений та яким чином розраховувався розмір заборгованості. Усі ці обставини ставлять під сумнів належність та допустимість наданих кредитором доказів, а отже розрахунок заборгованості не може бути визнаний достовірним та обґрунтованим. Відповідно, усі подальші нарахування відсотків і заявлені кредитором вимоги є неправомірними, оскільки здійснювалися без дотримання передбаченого законом обов`язку кредитодавця щодо інформування споживача та надання йому актуального графіку платежів. Тому стягнення заборгованості у розмірі 17 866, 93 грн. є незаконним та необґрунтованим. Також вважає, що строк кредитного договору закінчився ще 16.12.2020 року, а позовна заява подана позивачем 07.07.2025 року, тобто з порушенням строку позовної давності. Навіть, якщо припустити, що договір був продовжений та діяв до закінчення нарахування відсотків (тобто до 14.04.2021 року), то позовна давність однаково пропущена. Ключовим наслідком спливу (пропуску) позовної давності, згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, є наявність підстав для відмови у позові, у разі застосування такого права стороною у спорі. З урахуванням зазначеного, просив відмовити у задоволенні позову. 16.09.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив. У відповіді представник позивача вказав, що між ТОВ МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА (Клієнт) та між ТОВ Таліон Плюс (Фактор) укладено Договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно до пункту 8.2 Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії цього Договору закінчується 28 листопада 2019 року. Відповідно до п.8.6 Додатки та додаткові угоди до даного Договору набувають чинності з моменту їх підписання обома Сторонами та становлять його невід`ємну частину. У подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укали ряд додаткових угод: №19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.2024 року. Передача права вимоги відбулась не за самим договором факторингу, а за рестрами, які є додатками до нього та були долучені до позовної заяви, зокрема, витяг з реєстру прав вимоги №123 від 02.03.2021 року. Відповідно до 1.4.1. Договору виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 607,56 процентів річних, що становить 1,66 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним. Нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 5 900,00 грн. (сума виданого кредиту)* 15 (строк Кредиту)*1,66 (процентна ставка)/100= 1469,10 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 15 днів). 1469,10 /15=97,94 (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 01.12.2020-16.12.2020 (що підтверджується розрахунком підготовленим ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога»). 16.12.2020 року відповідач сплатив 0,90 грн. за тіло кредиту та 1469,10 грн. за проценти. Таким чином, тіло кредиту стало 5899,10 грн ( 5 900,00-0,90). 5899,10 (сума виданого кредиту)* 1,66 (процентна ставка)/100= 97,93 грн. (сума за один день користування кредитом після закінчення Дисконтного періоду), що здійснювалось за період 17.12.2020-15.01.2021року. 24.02.2021 року нараховано різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. Згідно з п 1.7. Сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку користування Кредитом (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: п. 1.7.2. з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 841,80 (вісімсот сорок одна цілих вісім десятих) процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. 5899,10 (сума виданого кредиту)* 2,30 (процентна ставка)/100= 136,27 грн. (сума за один день користування кредитом після закінчення Дисконтного періоду), що здійснювалось за період 15.01.2021-14.04.2021). Під час укладення договору, відповідач ознайомився з його текстом та змістом в цілому, паспортом споживчого кредиту, зміст договору жодним чином не порушує його законних прав та інтересів, жодних заперечень щодо уточнення чи зміни його викладу не висловила та з ними погодилась, про що свідчать її підписи та згода на обробку персональних даних та доступ до кредитної історії. Також вказував на те, що згідно п. 4.3. сторони погодились, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п.1.7.2. Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Просив позов задоволньити. 20.09.2025 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, подані представником відповідача. У запереченнях представник просив застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивач у своїй відповіді на відзив не наводить жодних обставин, які позбавляли його можливості звернутися до суду вчасно, а лише формально зазначає про зупинення перебігу строків. Тому вважає що доводи в цій частині не спростовані та слід застосувати статтю 267 Цивільного Кодексу України та відмовити у задоволенні позову ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до [PERSON] повністю. Крім того, вказував на те, що кредитний договір № 917421985 від 01.12.2020 року закінчився ще 16.12.2020 року, а отже подальші нарахування відсотків за кредитним договором є неправомірними. Підтверджень, що такий договір був продовжений позивачем не додано. Представник позивача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. У позовній заяві просив розгляд справи провести у його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. У поданих до суду відзиві та запереченнях представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Як було встановлено судом,\~01.12.2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №917421985 у формі електронного документа з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором MNV39A3T (а.с.30-33). За вказаним договором кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит на суму 5900 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти відповідно до умов зазначених у цьому договорі, додаткових до нього правилах. Кредит надається строком на 15 днів від дати отримання кредиту позичальником (п.п.1.1, 1.2 договору). Згідно з п.1.3 договору, сторони погодили, що встановлений в п. 1.2. Договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за користування кредитом, за умови якщо такі оплати супроводжувались відповідним коментарем позичальника або шляхом активації позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку дисконтного періоду. Застосування позичальником зазначеного права продовження загального строку дисконтного періоду можливе до закінчення дисконтного періоду, а також в період пільгового періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду, на умовах описаних в цьому пункті, не обмежена. У п.1.4. кредитного договору зазначено, що за користування кредитом протягом дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку: - виключно на період строку визначеного в п. 1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 607,56 процентів річних, що становить 1,66 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним; - за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах п. 1.3. договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2. договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 606,65 процентів річних, що становить 1,66 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. \~ \~ \~ \~Згідно з п 1.7. сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку користування Кредитом (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: Зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду (п.1.7.1). У п. 1.7.2 договору сторони погодили, що з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 841,80 (вісімсот сорок одна цілих вісім десятих) процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним Відповідно до п. 4.2. Договору строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту визначеного в п.1.2 договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання Кредиту передбачених п. 1.3. та п. 1.7 договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання. Пунктом 4.3. договору передбачено, що сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. У п. 4.4. сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Даючи оцінку спірному правочину, суд враховує наступне: Так, згідно із ч.1\~ст.202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом частини першої та другої\~статті 205ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої\~статті 207 ЦК України\~передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно частини першої\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями\~статті 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог частини першої\~статті 1054ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із дослідженого судом кредитного договору №917421985 від 01.12.2020 року встановлено, що його укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно ч.1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Положеннями ч.1, ч.2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до реквізитів Договору №917421985 від 01.12.2020 року, укладеного між сторонами, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «MNV39A3T». Згідно з довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», позичальник [PERSON] 01 грудня 2020 року о 19:50 годині подала заявку на отримання кредиту, договір відправлено позичальниці того ж дня, ідентифікатор відправлено о 19:58 годині на зазначену відповідачкою адресу електронної пошти, акцепт оферти позичальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором MNV39А3Т) здійснено 01.12.2020 року о 19:59 годині, а перерахування грошових коштів позичальниці того ж дня о 19:59 годині (а.с.12). Згідно виписки про рух коштів за банківською карткою [PERSON] АТ КБ «Приватбанк» від 01.10.2025 року, 01.12.2020 року було успішно перераховано кошти у сумі 5900 гривень на платіжну картку [NUMBER] . Як було встановлено судом, кредитний договір №917421985 від 01.12.2020 року укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписано сторонами, відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону, а саме: з боку позикодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, а з боку позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі. Із копії договору видно, що [PERSON] як позичальник за кредитним договором, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши відповідачу персональні дані (РНОКПП: [NUMBER] , номер паспорту [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , реквізити платіжної картки № [NUMBER] ). Відповідно до ч. 1\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України\~визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання. Також, судом установлено, що відповідач отримала кредитні кошти шляхом переказу на її банківську картку, що у поданому до суду відзиві не заперечувала. 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) уклали договір факторингу №28/1118-01. Відповідно до умов вказаного договору наведено визначення, а саме: «боржник» фізична особа, з якою укладено кредитний договір, право вимоги до якого уступається за цим договором (пункт 1.1), «право вимоги» означає всі права клієнта за кредитним договором, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права на вимоги, які виникнуть в майбутньому (пункт 1.3), «борг» означає суми грошових коштів, належить до сплати клієнту боржниками за кредитними договорами, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати клієнту за кредитними договорами, які нараховані або можуть бути нараховані клієнтом на день набуття цим договором зобов`язальної сили (пункт 1.4). Згідно з умовами цього договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (пункт 2.1). Строк дії договору до 28 листопада 2019 року (а.с.134-139). 28 листопада 2019 року ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено додаткову угоду №19 до договору факторингу №28/1118-01, продовжено строк дії цього договору до 31 грудня 2020 року (а.с.139зв). 31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 та викладено його в новій редакції. Строк дії договору до 31 грудня 2021 року. В пункті 4.1 додаткової угоди обумовлено, що право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує (а.с.140-144). 31 грудня 2021 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео» (клієнт) укладено додаткову угоду №27 до договору факторингу №28/1118-01. Строк дії договору продовжено до 31 грудня 2022 року (а.с.145) Відповідно до Реєстру прав вимоги №123 від 02.03.2021 року ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео» (клієнт) підписали реєстр, згідно з якого ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошовї вимоги до [PERSON] (а.с.132-133). 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01 (а.с.125-128). У подальшому між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено ряд додаткових угод: №2 від 03 серпня 2021 року та №3 від 30 грудня 2022 року, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишились без змін (а.с.129-130). Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги №11 від 31.08.2023 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] (а.с.123-124). 04 червня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 17866 грн. 93 коп. (а.с.117-120). Представник відповідача у поданому до суду відзиві заперечував факт набуття ТОВ «Юніт Капітал» прави вимоги до [PERSON] . Досліджуючи обставини та підстави переходу права вимоги, суд зазначає наступне: Так, відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16 зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону № 2664-III. Крім того, у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (п. 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. За змістом частини першої статті 4 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який був чинним но момент виникнення спірних правовідносин, факторинг вважається фінансовою послугою. У пункті 5 частини першоїстатті 1 Закону № 2664-III зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Як вже зазначалося, відповідно до абзацу першого частини першої статті 1077\~ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема, те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника). Звідси за договором факторингу фактор має надавати фінансову послугу, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першоїстатті 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту в розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послугу з фінансування (надання позики або кредиту). При цьому така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеною в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу. Одночас грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем (частина першастатті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК Українифактор має право в разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника. Отже, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Також Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 911/3185/20). Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. З урахуванням вище зазначеного, укладаючи наведені договори факторингу, сторони цих договорів обумовили умову, яка полягає у тому, що передача права вимоги здійснюється на підставі Реєстру прав вимог, які є невід`ємним додатком до договорів факторингу, у яких зазначено перелік кредитних договорів та боржників за ними, в межах чинного договору факторингу. Окрім цього, невід`ємними додатками договору є додаткові угоди, якими продовжувався строк дії договору факторингу. Тому, суд приходить до висновку, що позивач ТОВ «Юніт Капітал» у визначеному законом порядку набуло право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №917421985 від 01.12.2020 року. Розглядаючи доводи сторін щодо дійсного розміру заборгованості, суд виходить із наступного. Відповідно до ст.525,526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048\~ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього\~кодексу. Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковими до виконання. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, у передбачений у договорі строк кошти (суму позики) не повернула, унаслідок чого у неї виникла заборгованість. Положеннями статей\~1046,1049 ЦК України\~унормовано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті\~1048\~та частини першої статті\~1049 ЦКУкраїни\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України\~про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Отже, за умовами укладеного сторонами договору №917421985 від 01.12.2020 року, кредитодавець надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 5900 гривень, а остання зобов`язалася повернути кредит у повному обсязі (п.1.1 договору). В укладеному між сторонами кредитному договорі сторони узгодили, кредит надається строком на 15 днів (п.1.2.). Також сторони погодили, що строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання Кредиту передбачених п. 1.3. та п. 1.7 договору, але не більше ніж на 90 днів, після чого нараховані відсотки є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Розмір процентної ставки під час дисконтного періоду (15 днів) сторонами визначено у розмірі 1,66 % в день. У разі продовження строку користування кредитними коштами протягом 90 днів застосовується відсоткова ставка у розмірі 2,3 % в день від суми кредиту. Таким чином, строк кредитування становить з 01.12.2020 року по 16.03.2021 року. \~ \~ \~ \~Отже, у період з 01.12.2020 року по 16.12.2020 року кредитодавцем правомірно було застосовано відсоткову ставку у розмірі 1,66% в день та нараховано до сплати за цей період часу суму відсотків у розмірі 1469 грн. 10 коп. (5900 грн. х 1,66 % = 97,94* 15 днів) (а.с.106). \~ \~ \~ \~16.12.2020 року відповідач сплатив 0,90 гривень за тіло кредиту та 1469,10 у рахунок погашення відсотків, після чого тіло кредиту стало 5899,10 грн ( 5 900,00-0,90). \~ \~ \~ \~З 17.12.2020 року первісний кредитор продовжив застосовувати відсоткову ставку 1,66% до 15.01.2021 року та нараховував відсотки у розмірі 97 грн. 93 коп. щоденно (5899,10*1,66/100) (а.с.106-107). Отже, за вказаний період розмірі відсотків становить 2937,90 гривень (97,93 *30). \~ \~ \~ \~З 16.01.2021 року кредитором ТОВ «Манівео» було застосовано відсоткову ставку у розмірі 2,3 щоденно, яка згідно проведеного розрахунку становить: 135,67 грн. (5899,10 (сума виданого кредиту)* 2,3 (процентна ставка)/100. Проте, первісний кредитором помилково у розрахунку заборгованості застосовано щоденну відсоткову ставку у розмірі 136 грн. 27 коп. \~ \~ \~ \~Окрім того, із досліденого розрахунку встановлено, що 19.01.2021 року боржником у рахунок погашення відсотків було сплачено 195, 00 грн., 05.02.2021 року було сплачено 2100 гривень, 06.02.2021 року було сплачено 909 гривень. \~ \~ \~ \~Згідно проведеного судом розрахунку відсотків за період з 16.01.2021 року по 16.03.2021 року включно розмір відсотків за кредитом становить 8140 грн. 75 коп. (5899,10 грн.) х 2,3 % = 135,67* 60 днів. Таким чином, сукупний розмір заборгованості за відсотками за договором становить: 7874 грн. 65 коп. (2937,90 грн. + 8140 грн. 75 коп. 195,00 грн. - 2100 грн. - 909 грн.) Отже, заборгованість відповідача за договором №917421985 від 01.12.2020 року становить: заборгованість за тілом кредиту 5899 грн. 10 коп.; заборгованість за процентами 7874 грн. 65 коп., а всього 13773 грн. 75 коп. Щодо нарахування кредитором відсоктів після 16.03.2021 року суд зауважує, що відповідно достатті 4\~ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу(далі закон). Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповіднимзаконом України\~від 24лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. Оскільки відсотки за ст.625 ЦК України за кредитним договором нараховані за період дії воєнного стану, то [PERSON] звільняється від обов`язку їх сплати на користь ТзОВ « Юніт Капітал»». У поданому до суду відзиві відповідачем було заявлено про застосування наслідків пропуску позивачем позовної давності. Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 22.05.2018 року по справі №369/6892/15-ц, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки, якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. За приписами ст.256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться вст.\~ст. 252-255 ЦК України. Відповідно до ст. ст.\~257,\~267 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положенняст. 267 ЦК Україниі вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Відповідно до\~261\~ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пункт 12 Розділу\~Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України\~передбачає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями\~257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Водночас\~Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні"\~було введено воєнний стан в Україні із 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану"\~(далі - Закон № 2120-ІХ)\~розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України\~доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст.\~257-259,\~ 362,\~ 559,\~ 681,\~ 728,\~ 786,\~ 1293\~ цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії.\~Закон № 2102-IX\~набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) п. 19\~розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України\~викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента\~України "Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні"\~від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.\~Закон № 3450-ІХ\~набрав чинності 30 січня 2024 року. 04 вересня 2025 року набрав чинності\~Закон України від 14 травня 2025 року № 4434-IX "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності". Цим\~Законом\~виключено з\~ЦК України\~п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення", а отже поновлено перебіг позовної давності. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а з 30 січня 2024 року до 04 вересня 2025 року. Враховуючи те, що позивач у даному спорі звернувся до суду з позовом 07.07.2025 року, а отже строк позовної давності ним не пропущений. Тому відсутні підстави для застосування судом наслідків спливу позовної давності. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Згідно ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п.1 ч.3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано: договір про надання правової допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2021 року, укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Тараненко та партнери», додаткову угоду №25770558160 до договору від 05.06.2020 року; довіреність від 05.06.2025 року, копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю, згідно якого адвокат Тараненко А.І. має право на заняття адвокатською діяльністю; акт прийому-передачі наданих послуг, виконаних адвокатом Тараненко А. на виконання умов договору про надання правової допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025 року, відповідно до якого вартість наданих послуг становить 7000 гривень. У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 у справі № 757/29103/20-ц зазначено, що витрати за адвокатські послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи. Велика палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №206/4841/20 звернула увагу на те, що при вирішенні питань про відшкодування витрат на професійну правову допомогу та покладення на сторони судових витрат має враховуватися принцип пропорційності задоволених позовних вимог. Клопотань про зменшення витрат на правничу допомогу до суду не надходило. У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи принцип пропорційності задоволених позовних вимог при покладенні на сторін судових витрат, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5390 гривень. Відповідно\~ст. 141 ЦПК України\~у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 1865 грн. 24 коп. На підставі наведеного та

Outcome: partial