Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

[PERSON] (далі позивачка) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач), вказавши третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку набувальної давності, в якому зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04.06.2024 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в Реєстрі за №2-184, вона є власником 1/6 частки спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Співвласниками по 1/6 частки спільної часткової власності зазначеного житлового будинку є [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 04.06.2024 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори, зареєстрованих в Реєстрі за №2-185, №2-186. Також, співвласником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Макарівською державною нотаріальною конторою 30.06.1995 року та зареєстрованого в Макарівському бюро технічної інвентаризації 12.07.1995 року, записаного в реєстрову книгу №92 за реєстровим №222. Згідно із договором дарування від 30.06.1995 року, співвласниками житлового будинку по частки в рівних долях є [PERSON] , який помер [INFO] (спадщину після його смерті прийняли позивачка та треті особи (діти)) і [PERSON] . Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, житловий будинок зазначений (літера А), загальною площею 74,6 м.2, житловою площею 19,5 м.2, що складається з приміщень: коридор 10,0 м.2; кладова 8,2 м.2; кухня 22,5 м.2; житлова 19,5 м.2; веранда 14,4 м.2; господарські будівлі та споруди: веранда (літера а), ганок, сарай (літера Б), сарай (літера В), погріб (літера під В), вбиральня (літера К), колодязь №1, ворота з хвірткою №2, огорожа №3, огорожа №4, огорожа №5. Як зазначає позивачка, у вказаному житловому будинку позивачка проживає з 1995 року, тобто з дня реєстрації шлюбу із [PERSON] . Також у даному будинку проживав відповідач, оскільки був одиноким, то всі жили як сім`я, спільно обробляли земельну ділянку. У 2007 році [PERSON] дав згоду сім`ї позивачки на повне утримання всього житлового будинку, щоб вона робила поточний ремонт, вільно, добросовісно користувалась належною йому 1/2 частиною житлового будинку, а сам переїхав жити до міста Києва. Своєю відсутністю за останніх п`ятнадцять років відповідач свідомо самоусунувся від належного зберігання нерухомого майна, не утримував в належному та санітарному стані належну йому 1/2 частки у спільній власності житлового будинку, не здійснював поточний ремонт, не обробляв присадибну ділянку. Зокрема, позивачка з 2007 року підтримувала в належному стані домоволодіння, після смерті чоловіка за власні кошти поставила огорожу з метало профілю, зробила нову криницю, змінила дерев`яні вікна на пластикові, обробляла присадибну земельну ділянку, тобто добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується частиною житлового будинку, господарськими спорудами, присадибною земельною ділянкою. Посилаючись на наявність підстав для визнання права власності за набувальною давністю, позивачка просила суд: визнати за нею право власності на частину житлового будинку (літера А), загальною площею приміщень 74,6 м.2, житловою площею 19,5 м.2, що складається з приміщень: коридор 10,0 м.2; кладова 8,2 м.2; кухня 22,5 м.2; житлова 19,5 м.2; веранда 14,4 м.2; господарські будівлі та споруди: веранда (літера а), ганок, сарай (літера Б), сарай (літера В), погріб (літера під В), вбиральня (літера К), колодязь №1, ворота з хвірткою №2, огорожа №3, огорожа №4, огорожа №5, що розташований за адресою: [ADDRESS] , по фактичному користуванню, за набувальною давністю на підставі договору дарування, посвідченого Макарівською державною нотаріальною конторою 30.06.1995 року та зареєстрованого в Макарівському бюро технічної інвентаризації 12.07.1995 року, записаного в реєстрову книгу №92 за реєстровим №222. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 28.04.2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України, третім особам строк для подачі письмових пояснень. (а.с.64-65). Ухвалою суду від 05.08.2025 року (а.с.92) закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 25.09.2025 року, яке відкладено на 24.10.2025 року. У судове засідання 24.10.2025 року учасники справи не прибули. Представник позивачки, адвокат Богданчук О.В., подала до суду письмове клопотання про розгляд справи за її та позивачки відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с.115). Належним чином повідомлений про день та час слухання справи (а.с.108, 113-114), відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, а тому справа розглядається за його відсутності за наявними у ній матеріалами. Треті особи подали заяви про розгляд справи за їх відсутності та про підтримання позовних вимог (а.с.76-77). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04.06.2024 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в Реєстрі за №2-184, [PERSON] є власником 1/6 спільної часткової власності житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). Зазначене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав №381526274 від 05.06.2024 року (а.с.22). Також, співвласниками по 1/6 частки даного домоволодіння є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 04.06.2024 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори, зареєстрованих в Реєстрі за №2-185, №2-186 (а.с.27, 25) та витягами з Державного реєстру речових прав №381527221, №381527906 від 05.06.2024 року (а.с.24, 26). Співвласником іншої 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Макарівською державною нотаріальною конторою 30.06.1995 року та зареєстрованого в Макарівському бюро технічної інвентаризації 12.07.1995 року, записаного в реєстрову книгу №92 за реєстровим №222 (а.с.34-35). Згідно Виписки з погосподарської книги села Мотижин Бучанського району Київської області за №4 на 2021-2025 роки особовий рахунок № [NUMBER] , зроблено запис про те, що власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.36). Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 30.01.1995 року, житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , зазначений (літера А), загальна площа 77,1 м.2, жила площа 20,4 м.2, який складається з приміщень: сіні 10,3 м.2; комора 9,3 м.2; кухня 22,4 м.2; жила 20,4 м.2; веранда 14,7 м.2; господарські будівлі та споруди: веранда (літера а), ганок, сарай (літера Б), сарай (літера В), погріб (літера під В), вхід в льох (літера З), прибудова (літера Г), прибудова (літера Д), уборна (літера Ж), криниця №1, огорожа №2-5 (а.с.31-33). Відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 22.04.2024 року, житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , зазначений (літера А), загальною площею 74,6 м.2, житловою площею 19,5 м.2, що складається з приміщень: коридор 10,0 м.2; кладова 8,2 м.2; кухня 22,5 м.2; житлова 19,5 м.2; веранда 14,4 м.2; господарські будівлі та споруди: веранда (літера а), ганок, сарай (літера Б), сарай (літера В), погріб (літера під В), вбиральня (літера К), колодязь №1, ворота з хвірткою №2, огорожа №3, огорожа №4, огорожа №5 (а.с.28-30). З Акту обстеження від 10.03.2025 року встановлено, що депутат Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області, [PERSON] , провела обстеження по факту постійного проживання та добросовісного, безперервного володіння нерухомим майном [PERSON] , [INFO] , протягом п`ятнадцяти років, і склала цей акт про встановлення факту в присутності сусідів [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . При обстеженні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , добросовісно, відкрито та безперервно на протязі п`ятнадцяти років володіє домоволодінням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Вказані вище сусіди підтвердили той факт, що після реєстрації шлюбу [PERSON] із [PERSON] , тобто з 1995 року постійно проживає за вказаною адресою. Відповідно до договору дарування від 30.06.1995 року зазначений житловий будинок належить у спільній частковій власності по 1/2 частки кожному [PERSON] (який помер [INFO] ) та [PERSON] (його рідному дядьку). Сім`я [PERSON] та [PERSON] проживали в одному будинку. У 2007 році [PERSON] дозволив сім`ї [PERSON] проживати у його частині будинку, робити косметичний ремонт, за необхідності проводити водопостачання до будинку та інший благоустрій, обробляти присадибну земельну ділянку. З 2007 року і по даний час [PERSON] у даному житловому будинку не проживає, за всі ці роки в село не приїзжав. Зі слів односельчан, відомо про те, що нібито він проживає в місті Києві. З 2007 року [PERSON] добросовісно та безперервно володіє, відкрито користується 1/2 частиною житлового будинку, господарськими спорудами, присадибною земельною ділянкою, а також в належному стані підтримує житловий будинок. Після смерті свого чоловіка [PERSON] , за власні кошти поставила огорожу з метало профілю, зробила нову криницю, поміняла дерев`яні вікна на пластикові. Її чоловік постійно хворів, періодично лежав в лікарнях, а [PERSON] особисто своєю працею підтримувала в належному стані домоволодіння. Веде господарство, обробляє присадибну земельну ділянку, житловий будинок тримає в належному санітарному стані. Тобто постійно проживає на протязі 30 років за вказаною адресою, з 2007 року добросовісно та безперервно володіє, відкрито користується 1/2 частиною житлового будинку, господарськими спорудами, який є спільною частковою власністю, присадибною земельною ділянкою. Житловий будинок утримується в належному санітарному стані, постійно робиться поточний ремонт (а.с.37). Вирішуючи заявлений спір, суд керується наступним. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності що це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що [PERSON] володіє 1/2 частиною житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та добросовісно, відкрито і безперервно користується останніх 15 років частиною вказаного майна, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати по оплаті судового збору за клопотанням позивачки з відповідача не стягуються, а також зважаючи, що відповідач не вчиняв протиправних дій, що стали підставою даного позову.

Outcome: approved