Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст позовної заяви Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 1 - 14). В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» зазначило, що 20 квітня 2021 року [PERSON] подав заявку на отримання кредиту № 101425116 до ТОВ «Мілоан». ТОВ «Мілоан» направило відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов даного кредитного договору. До укладення вказаного договору відповідач отримав проєкт кредитного договору разом із додатками, ознайомився з усіма його умовами та правилами, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною договору. Таким чином, [PERSON] уклав договір про споживчий кредит № 101425116 від 20 квітня 2021 року з ТОВ «Мілоан» у сумі 1 200 грн, які перераховані на підставі платіжного доручення. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин. 29 липня 2021 року згідно умов договору відступлення прав вимоги № 05Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 101425116 від 20 квітня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно останній набув право вимоги до відповідача у розмірі 5 160,00 грн, з яких: 1 200 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3 690 грн - заборгованість за відсотками. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. 2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив Відповідач [PERSON] своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), не скористався. 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 31 грудня 2024 року матеріали цивільної справи за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, передано за підсудністю на розгляд Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2025 року відкрито провадження у цій справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялося належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного документа, однак в позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі позивача чи його представника, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечив (а.с. 13). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 0610231338538, № 0610244354575, № 0610254412840, № 0610280994165, № 4600313417532, де вказано «адресат відсутній за вказаною адресою», довідками про доставку електронного документа, а також оголошеннями про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якої невідоме (а.с. 102, 109, 112, 113, 116). Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі, правом визначити свою участь в судовому засіданні. Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до статті 128 ЦПК України: суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою (частина перша); судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята); у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (пункт 2 частини сьомої); днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункти 1 - 4 частини восьмої). Верховний Суд, аналізуючи приписи пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, зазначив, що відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі, отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження (постанова від 30 листопада 2022 року, справа № 760/25978/13-ц). Згідно з частиною четвертою статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Як було зазначено, представник позивача скористався вимогами зазначеної норми. Тож суд вважає за можливе проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такий висновок суду кореспондує з висновком Верховного Суду, який полягає у тому, що у випадку якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (постанова від 01 жовтня 2020 року, справа № 361/8331/18). Відтак, суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі, а тому, відповідно до статті 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Крім того, суд зазначає, що у зв`язку з неявкою учасників справи, беручи до уваги приписи частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини встановлені судом. Як вбачається з матеріалів справи, 20 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Мілоан» із анкетою-заявою на кредит № 101425116 сума кредиту 1 200 грy, строк кредиту 30 днів, проценти за користування кредитом 360 грy за ставкою 1,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (а.с. 17, 18). Як стверджує позивач, 20 квітня 2021 року ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали договір про споживчий кредит №101425116 (далі - Договір). Згідно п. 1.1. Договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Сума (загальний розмір) кредиту становить 1200 грн у валюті: Українські гривні. Кредит надається строком на 30 днів з 20.04.2021 (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 20.05.2021 (п.п. 1.2 - 1.4 Договору). Відповідно до п. 1.5. Договору, загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 360.00 грн. в грошовому виразі та 2,230.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 1560.00 грн. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Проценти за користування кредитом: 360 грн., які нараховуються за ставкою 1.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору (п.п. 1.5.2 - 1.7 Договору) (а.с. 45). Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 Договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається товариством електронним повідомленням (sms) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Після укладення цей договір надсилається позичальнику шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника. В графіку платежів за Договором вказано, дата повернення - 20 травня 2021 року, чиста сума кредиту - 1200 грн, проценти за користування кредитом - 360 грн, загальна вартість кредиту становить - 1560 грн (а.с. 53). Додатком № 2 до Договору є паспорт споживчого кредиту, в якому містяться відомості про позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови. Відповідно до платіжного доручення № 26920465 від 20 квітня 2021 ТОВ «Мілоан» доручило перерахувати [PERSON] на картку [NUMBER] грошові кошти в розмірі 1 200 грн, згідно договору 101425116 (а.с. 58). Відомість про щоденні нарахування та погашення, складені ТОВ «Мілоан» за Договором містить інформацію про нарахування товариством відповідачу процентів (а.с. 22, 23). 29 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» (кредитор) та ТОВ «Діджи Фінанс» (новий кредитор) було укладено договір відступлення прав вимоги № 05Т (а.с. 25 - 34). До вказаного договору долучено п`ять додатків: форма реєстру боржників, форма акту приймання-передачі реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги, форма акту повернення права вимоги до договору відступлення прав вимоги, форма повідомлення боржників про відступлення прав вимоги, форма акту приймання-передачі документації боржників, форму гарантійного листа (а.с. 34 - 39). В пунктах 1.1. та 1.2. Розділу 1 договору відступлення прав вимоги № 05Т від 29 липня 2021 року вказано, що на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває права грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Позивачем долучено платіжні інструкції № 1188 від 12.08.2021, № 1430 від 19.08.2021, № 1450 від 26.08.2021, № 1465 від 02.09.2021, за якими ТОВ «Діджи Фінанс» перерахувало кошти ТОВ «Мілоан» за договором відступлення права вимоги № 05Т (а.с. 65 - 68). Суд звертає увагу, що на відміну від платіжного доручення № 26920465 від 20 квітня 2021 року (надане позивачем в якості доказу видачі кредиту), платіжні інструкції № 1430 від 19.08.2021, № 1450 від 26.08.2021, № 1465 від 02.09.2021 містять штамп АТ «Сенс Банк» про здійснення платежу та підпис надавача платіжних послуг. Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу № 05Т від 29 липня 2021 року сформованого 09 грудня 2024 року, сума заборгованості [PERSON] складає 5 160 грн, з яких: 1 200 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 3960 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 21). Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджував, що відповідач отримав кредитні кошти, однак не виконує зобов`язань щодо їх повернення, а відтак порушене право кредитора підлягає захисту. 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. 2.1. Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, регулюються цивільним законодавством (частина перша статті 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Цивільне законодавство ґрунтується на відповідних засадах, однією з яких є свобода договору (пункт 3 статті 3 ЦК України). За статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша); правочини можуть бути односторонніми та дво чи багатосторонніми (договори) (частина друга). Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (абзац перший). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (абзац другий). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У статті 639 ЦК України вказано: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина перша); якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина друга). Основні організаційно-правові засади електронного документообігу та використання електронних документів унормовано Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» від 22 травня 2003 року № 851-IV (далі - Закон № 851). Відповідно до статті 5 Закону №851 електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа (частина перша); електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму (частина третя); візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (частина четверта). Згідно з частиною другою статті 14 Закону № 851 використання електронного документа у цивільних відносинах здійснюється згідно із загальними вимогами вчинення правочинів, встановлених цивільним законодавством. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначає Закон України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року №675-VІІІ (далі - Закон № 675). Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 675 електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5); електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6). Порядок укладення електронних договорів регулюється статтею 11 Закону № 675. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (частина перша статті 11 Закону № 675). Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина третя статті 11 Закону № 675). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону № 675). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 Закону № 675). Відповідно до частини шостої статті 11 Закону № 675 відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За частиною дванадцятою статті 11 Закону №675 електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 675 якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. 2.2. У статті 526 ЦК України вказано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша). У зв`язку з цим Конституційний Суд України зазначив: «одним із загальновизнаних принципів міжнародного права є «pacta sunt servanda» (договорів слід додержувати). Цей принцип входить і до системи цивільного права, зокрема він міститься в тих статтях Кодексу, які встановлюють, що зобов`язання має бути виконане належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що їх звичайно виставлено (частина перша статті 526); договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629)» (абзац четвертий пункту 6 мотивувальної частини Рішення від 22 червня 2022 року № 6-р(II)/2022). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. 2.3. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (стаття 513 ЦК України). Згідно з приписами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. 2.4. Згідно з частиною третьою статті 12, частини першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з умовами Договору його укладено в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи товариства шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції та підписані накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Такий договір прирівнюється до укладеного у письмовій формі. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка виникла на підставі електронного правочину з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто без присутності особи позичальника в банківській (фінансовій) установі, обов`язком позивача є доведення обставин, що саме відповідач, а не будь-яка інша особа, вчинила дії щодо укладення електронного правочину та отримала і використовувала кошти фінансової установи. Позивачем не надано доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створена у порядку, визначеному Законом № 851, а також, що така копія підписувалась електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. А саме, анкета-заява на кредит - це текст без підпису заявника (ні звичайного, ні електронного); Договір - це текст без підписів сторін (ні звичайних, ні електронних), лише у правому верхньому куті першої сторінки Договору наявний напис: «Підписано [PERSON] , ТОВ Мілоан. Час 20.04.2021 18:12». Із наданих позивачем доказів неможливо встановити те, що саме відповідач, як стверджує позивач у позові, застосував одноразовий ідентифікатор, зокрема відсутні докази отримання відповідачем будь-яким чином цього одноразового ідентифікатора, відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора, а також відсутні докази ідентифікації за номером телефону, який би належав позивачу. На підтвердження укладення Договору позивачем не надано візуальної послідовності укладення цього договору, з якої можна було б встановити, що 20 квітня 2021 року клієнт ( [PERSON] ), використовуючи номер телефону [NUMBER] , зайшов у особистий кабінет на сайті tengo.ua, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Також, будь-яких доказів надіслання документів електронним шляхом чи іншого листування електронним шляхом між сторонами цього договору суду не надано (наприклад відсутні скановані паспорт боржника чи факсимільний підпис, сканований чи будь-який інший документ, який надсилався електронним шляхом та мав можливість ідентифікувати боржника, з урахуванням того, що відсутні докази того, що мобільний телефон дійсно є телефоном боржника. Крім того, як стверджує позивач, платіжним дорученням № 26920465 від 20.04.2021 кошти в розмірі 1 200 грн були перераховані на кредитний рахунок № [NUMBER]. Проте, у анкеті-заяві на кредит № 101425116 від 20.04.2021 та у Договорі реквізити вказаного рахунку відсутні, а матеріалами справи не підтверджено належність рахунку відповідачу [PERSON] . Про витребування доказів належності цього рахунку відповідачу та отримання відповідачем кредитних коштів позивач до суду не звертався. Крім того, як уже було зазначено вище, надане позивачем платіжне доручення не містить відповідної відмітки про виконання банківською установою платіжного доручення. ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви Таким чином, належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами позивачем не доведено укладення між відповідачем та первісним кредитором договору про споживчий кредит на умовах визначених цим договором, а також отримання відповідачем від первісного кредитора кредитних коштів у розмірі 1 200 грн, а тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача (нового кредитора) заборгованості за Договором у розмірі 5 160 грн відсутні, отже у задоволені позову слід відмовити. Ураховуючи ту обставину, що у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, відповідно до статті 141 ЦПК України, судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Outcome: dismissed