Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»» (далі ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») через електронний кабінет системи Електронний суд звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1357171 від 26.12.2023 року в загальному розмірі 74 014,50 грн., з яких: сума заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) 7 980 грн., сума заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором 66 034,50 грн., сума заборгованості за процентами нарахованими позивачем 0 грн., а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу 10 000,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 26.12.2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено договір № 1357171 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого ТОВ «Слон Кредит» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні, а клієнт (відповідач [PERSON] ) зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 10 000 грн., строк кредиту 360 днів з 26.12.2023 року по 20.12.2024, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Відповідно до умов договору № 1357171 ТОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало їй кредит в сумі 10 000 грн. 24.12.2024 року ТОВ «Слон Кредит» на підставі договору факторингу № 24122024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача. Відповідач має заборгованість перед позивачем за договором № 1357171від 26.12.2023 року загальною сумою 74 014,50 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) 7 980 грн., суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором 66 034,50 грн., суми заборгованості за процентами нарахованими позивачем 0 грн. [PERSON] свого обов`язку зі сплати заборгованості в повному обсязі, ні на користь первісного кредитора, а ні на користь нового кредитора до теперішнього часу не виконала. Тому для відновлення порушеного права позивач звернувся із вказаним позовом до суду. Ухвалою суду від 27.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, та витребувано докази. 20.10.2025 представником відповідача адвокатом Єлісєєвим Д.О. надано відзив на позов, в якому він зазначив про часткове визнання відповідачем позову, а саме в частині стягнення суми основного боргу (тіла кредиту) в розмірі 7\~980 грн., в решті позовних вимог просив відмовити. Вважав, що нараховані проценти за користування кредитом є необґрунтовано завищеними та перетворилися на приховану штрафну санкцію. Також, стосовно розміру витрат на правову допомогу заявленого позивачем зазначив, що він є неспіврозмірним із обсягом виконаної представником позивача роботи. 21.10.2025 представником позивача адвокатом Столітнім М.М. надано відповідь на відзив, в якому він просив задовольнити позов в повному обсязі. Зазначив, що доводи представника відповідача, викладені у відзиві, жодним чином не спростовують доводів позивача, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив, та доказів, що містяться в матеріалах справи. Ухвалою суду від 27.10.2025 задоволено клопотання предствника відповідача адвоката Тащі М.М. про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду зяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовльнити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ Представник відповідача адвокат Тащі М.М. в судовому засіданні зазначив, що відповідачем частково визнається позов, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 980 грн. Заперечував проти стягнення заборгованості за відсотками та витрат на правову допомогу в розмірі заявленому позивачем та просив відмовити у задоволенні позову в цій частині. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 26.12.2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено договір № 1357171 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі - Договір). На умовах, встановлених Договором, ТОВ «Слон Кредит» зобов`язується надати клієнту грошові кошти, а клієнт (відповідач [PERSON] ) зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 10 000 грн., строк кредиту 360 днів з 26.12.2023 року по 20.12.2024, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Згідно зі п. 3.1. договору відсотки, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування відсотків за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році. Пунктом 1.5.1. договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2,50 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 Договору. З розрахунку заборгованості за договором № 1357171 від 26.12.2023 рокувбачається, що первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 66 034,50 грн. Також вбачається, що відповідачем здійснювалося часткове погашення заборгованості. 24.12.2024 року ТОВ «Слон Кредит» на підставі договору факторингу № 24122024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача. Згідно з Витягом з реєстру боржників від 24.12.2024 року до Договору факторингу № 24122024, до позивача перейшло паво грошової вимоги до відповідача в розмірі 74 014,50 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивачем після укладення вищевказаного договору факторингу з первісним кредитором, не здійснювалося нарахування відсотків за користування грошовими коштами. На виконання ухвали суду від 27.08.2025 АТ КБ «ПриватБанк» надана відповідь, в якій зазначено, що на ім`я [PERSON] емітована картка № [NUMBER] , на яку 26.12.2023 року було здійснено зарахування коштів в сумі 10 000 грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК Україниякщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. \~ \~ \~ \~Згідно зі п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно зі ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). \~ \~ \~ \~Згідно зі ч. 1 ст.1077, ч. 1 ст.1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Відповідно до ст. 625 ЦПК України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням конкретних обставин даної справи, суд вважає, що позивачем доведено розмір існуючої заборгованості за тілом кредиту, оскільки в процесі розгляду справи було встановлено обставини погодження між сторонами всіх істотних умов кредитного договору, отримання відповідачем грошових коштів, та їх користування. Крім того, в судовому засіданні представником відповідача було зазначено, що відповідачем визнається позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 980 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами в розмірі 66 034,5 грн., суд приходить до наступного. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні, визначені Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. З матеріалів справи вбачається, що первісним кредитором ТОВ «Слон Кредит», правонаступником якого є позивач, було здійснено нарахування відсотків за користування кредитом, та на підтвердження даного факту надано розрахунок заборгованості, зі змісту якого вбачається, що таке нарахування було здійснено відповідно до умов укладеного кредитного договору та в межах строку кредитування. Однак, статтею 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір № 1357171 про надання споживчого кредиту укладений 26.12.2023 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії денної процентної ставки передбачений пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», не поширюється на вказаний кредитний договір. Тому, суд розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки 1%. Розрахунок процентів за користування [PERSON] кредитом становитиме 24 339 грн. (7 980 грн. х 1 % х 305 днів = 24 339 грн.). Враховуючи викладене, суд приходить до висноку про часткове задоволення позову в частині стягнення заборгованості за процентами, а саме в розмірі 24 339 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Стосовно вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 10\~000 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд відмічає, що, враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 за №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 за № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Боттацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями). Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: договір про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024 року укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М., заявку на виконання доручення до Договору від 14.07.2025 року, акт прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 12.08.2025 року, згідно якого адвокатом Столітнім М.М. було надано правову допомогу вартістю 10 000 грн.; рахунок на оплату по замовленню № 10245-12/08-2025 від 12.08.2025 року на суму 10 000 грн. При визначенні судом розміру витрат на професійну правничу допомогу судом враховується, що представник позивача не був присутнім в судовому засіданні, спори вказаної категорії є поширеними та не мають особливої складності, а обсяг наданих адвокатом послуг фактично складається лише зі складення позовної заяви, підготовки та друку необхідних документів. Отже, суд приходить до висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи. Тож,

Outcome: partial