Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

03.07.2025 позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON] [INFO] , який після розірвання шлюбу мешкає з нею. Рішенням суду від 03.05.2018 з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 930,00 грн щомісячно і до повноліття дитини. Однак на даний час такий розмір аліментів є недостатнім для нормального забезпечення розвитку та виховання дитини. ЇЇ матеріальне становище також погіршилось, з віком потреби дитини збільшились, зросли ціни і вона не має можливості в достатній мірі забезпечувати потреби дитини. Відповідач має задовільний стан здоров`я, матеріально забезпечений, інших утриманців не має, тому може сплачувати аліменти у визначеному законодавством розмірі. При цьому, саме вона має право обирати спосіб стягнення аліментів. Просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Ухвалою суду від 21.08.2025 відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено її розгляд по суті у відкритому судовому засіданні з повідомлення (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Нікітіна Т.Г. в судове засідання не прибули, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують повністю, просять його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву на позов або зустрічного позову не подав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, в т.ч. у відсутність відповідача на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~в заочному порядку. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що сторони з 06.11.2010 перебували у шлюбі (арк. 9), від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (арк. 11). Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2015 року, яке набрало законної сили 24.03.2015, шлюб розірвано (арк. 20). Після розірвання шлюбу неповнолітній син сторін мешкає з матір`ю - позивачкою [PERSON] . Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03.05.2018 (цивільна справа ЄУН 337/779/18, яке набрало законної сили 05.06.2018, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 930,00 грн щомісячно, починаючи з 06.03.2018 до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована\~постановою Верховної\~Ради України\~№789-ХІІ\~від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006р. у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява №31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Згідно з\~ст. 51 Конституції України\~дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ч.ч. 8, 9\~ст. 7 СК України\~регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з\~ст. 180 СК України\~на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження, що відбувається за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13). Зокрема, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати обставини, зазначені в ч. 1\~ст. 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] . Так, суд враховує, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. В даному випадку суд погоджується з тим, що раніше визначений судом розмір аліментів - 930,00 грн є недостатнім для утримання неповнолітньої дитини сторін, яка проживає разом із матір`ю та дорослішає, відповідно збільшуються її потреби. Зокрема, такий розмір є меншим мінімально гарантованому законом розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Станом на цей час прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 3196,00 грн, 50% відповідно 1598,00 грн. При цьому, прожитковий мінімум має тенденцію до збільшення. У зв`язку з цим, суд вважає правомірною вимогу позивачки про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина шляхом зміни способу їх стягнення з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача. Визначений позивачкою розмір аліментів - 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу) платника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно відповідає вимогам\~ст. 182 СК України, є розумним та справедливим. Зокрема, суд враховує вік дитини - 15 років, стан її здоров`я - здоровий, матеріально не забезпечений, а також стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, який працездатний, має стабільний дохід, інших утриманців не має. При цьому, суд враховує, що відповідач обґрунтованого заперечення проти позову не подав, в судове засідання не прибув і жодним чином позовні вимоги не спростував. Таким чином, позов [PERSON] слід задовольнити повністю. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved