Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова\~компанія «ЕЙС»\~звернувся до\~суду з\~позовом в\~якому просить\~стягнути із\~відповідача [PERSON] \~на користь позивача заборгованість за Кредитним договором № 00-9741351 від 25.04.2024 у розмірі 32320,00 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 25.04.2024 ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (Первісний кредитор, Кредитодавець) та Відповідач уклали Кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору. Сума кредиту разом з комісією 8800,00 грн. На виконання умов Кредитного договору, 25.04.2024 Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № 4149-49ХХ-ХХХХ-3251 (Платіжна картка), що, в свою чергу, свідчить доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію Кредитодавця. Первісний Кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі. 25.11.2024 між Первісним кредитором та Позивачем укладено Договір факторингу № 25112024-МК/Ейс (Договір Факторингу), відповідно до умов якого Позивачеві відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. В позовній заяві зазначено, що під час укладення Кредитного договору сторонами було узгоджено всі істотні умови, зокрема розмір кредиту, валюту надання, строк дії договору та порядок кредитування. Однак, оскільки Відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення коштів, виникла заборгованість у розмірі 32320,00 грн., яка складається з наступного: 8800,00 грн. - заборгованість по кредиту; 23520,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Оскільки погасити заборгованість в добровільному порядку відповідач відмовляється, позивач змушений звернутися до суду із вищевказаним позовом (а.с.1-12). Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.08.2025 позов ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 00-9741351 від 25.04.2024 у розмірі 24800,00 грн, яка складається з 8800,00 грн заборгованості за тілом кредиту разом з комісією та 16000,00 грн заборгованості за відсотками по 25.11.2024. Також стягнуто 1858,71 грн судового збору та 5371,10 грн за надання професійно правничої допомоги. В задоволенні решти позову відмовлено (а.с.37-43). 08.09.2025 відповідач [PERSON] звернулася до суду із заявою про перегляд даного заочного рішення, посилаючись на те, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи, не брала участі у судових засіданнях, копію позову та повідомлення про слухання не отримувала, тому не мала можливості надати свої заперечення та докази. Це порушує її право на захист, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та ст. 43 ЦПК України. Крім того, сума нарахованих відсотків (16000 грн) майже вдвічі перевищує розмір самого кредиту (8800 грн). Такі умови є несправедливими та кабальними (ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів», ст. 233 ЦК України). Також [PERSON] \~зазначає,\~що витрати на адвоката позивача (5371,10 грн) не можуть покладатися на неї у повному обсязі, оскільки вони були здійснені виключно в інтересах кредитора. Їх розмір є неспівмірним з її фінансовим станом (ст. 141 ЦПК України). [PERSON] є особою з інвалідністю 3 групи. ЇЇ щомісячний дохід становить близько 2000 грн соціальних виплат. Крім того, [PERSON] вже виконує інше виконавче провадження, сплачуючи 2000 грн щомісячно. З огляду на це, стягнення таких сум є для неї надмірним тягарем. [PERSON] також вказує, що кредитор, укладаючи договір через систему BankID та отримуючи доступ до її кредитної історії, мав можливість оцінити її фінансовий стан і усвідомлював ризики. Тому покладання всього тягаря на [PERSON] є несправедливим. У зв`язку з цим, [PERSON] просила суд поновити їй строк на подання заяви про перегляд заочного рішення (якщо суд вважатиме строк пропущеним з поважних причин); скасувати заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.07.2024 у справі № 354/1359/24; призначити справу до нового розгляду з її участю; долучити до матеріалів справи надані нею документи (довідку про інвалідність, довідки про доходи, підтвердження виконавчого провадження). [PERSON] також просила суд витребувати у позивача оригінал кредитного договору, оскільки лише його наявність може підтвердити дійсність правовідносин та належне волевиявлення сторін. (а.с.52-54). 19.09.2025 судом отримано від представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заперечення на заяву про перегляд заочного рішення. В запереченнях зазначено, що відповідачу було надіслано позовну заяву з додатками, тобто відповідач знав про наміри позивача звернутися до суду для стягнення заборгованості за кредитним договором, а отже, й був повідомлений про стан розгляду справи. Таким чином, Відповідач вважається належним чином повідомленим, а тому заява про перегляд заочного рішення являється необґрунтованою. Відповідач міг скористатися своїм правом та подати відзив на позовну заяву, оскільки він був обізнаний з розглядом справи. Щодо нарахування відсотків, то уклавши Договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Договору та Правил, які є невід`ємною частиною до нього. Відповідач отримав екземпляр Договору на власну електронну пошту, а також має вільний доступ до умов Договору на Сайті Первісного кредитора. Представник позивача зазначає, що нарахування відсотків повністю обґрунтовано та не суперечить умовам Договору, з якими Відповідач ознайомився до укладення Кредитного договору №00 9741351 від 25.04.2024 та підписав електронним одноразовим ідентифікатором підтвердив та погодився з умовами даного Договору. Позивач надав беззаперечні докази того, що саме Відповідач уклав договір з ТОВ «МАКС КРЕДИТ». Виходячи з вищевикладеного, на момент заповнення заявки на отримання кредиту платіжна картка 4149-49ХХ-ХХХХ-3251 належала Відповідачу, на яку останній отримав грошові кошти відповідно до умов Договору належним чином. Відповідач отримав грошові кошти відповідно до умов Договору належним чином, а тому Позивачем доведено факт надання Первісним кредитором грошових коштів Відповідачу. Договір про надання кредиту підписаний Відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між Первісним кредитором та відповідачем не був би укладений. З урахуваннями викладеного, сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивачем надано належні докази, які підтверджують право вимог до Відповідача та доведено факт порушення, отже, позовні вимоги є обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Представник позивача зазначає, що факт отримання та користування грошовими коштами відповідно до умов Договору Відповідач не заперечує. Щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу, то до позовної заяви долучено свідоцтво адвоката, довіреність надана ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС", договір про надання правничої допомоги, додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт. Акт прийому-передачі виконаних робіт свідчить про належне виконання наданих послуг, а отже робота адвоката виконана належним чином. У зв`язку з цим, представник позивача просив суд в задоволенні заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.08.2025 по справі № 397/492/25 відмовити; рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.08.2025 по справі № 345/2637/25 залишити без змін (а.с.66-71). Ухвалою суду від 23.09.2025 постановлено поновити [PERSON] \~ процесуальний строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення суду. Скасовано заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.08.2025, яке ухвалено по справі за позовом\~\~Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором. Призначено справу до судового розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін. Також витребувано у позивача оригінал електронного кредитного договору № 00-9741351 від 25.04.2024, який укладено між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» та [PERSON] . Витребувано у АТ КБ "ПРИВАТБАНК" інформацію про належність відповідачці платіжної карти та інформацію про зарахування коштів на картковий рахунок (а.с.81-85). 26.09.2025 судом отримано заяву представника позивача про виконання ухвали суду. В заяві зазначено, що один і той же електронний документ може існувати на різних носіях. Всі ідентичні за своїм змістом екземпляри електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом і датою створення. Відповідно до приписів ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», у випадку його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожен електронний примірник вважається оригіналом електронного документа, де матеріальний носій є способом збереження інформації, який має значення тільки тоді, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Позивачем при поданні позовної заяви долучені всі витребувані судом докази (а.с.91-93). 30.09.2025 судом отримано від представника позивача відповідь на відзив. Зазначає, що доведеною є обставина отримання Відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним Кредитним договором і взяті на себе зобов`язання Відповідач не виконав. Зазначає, що заборгованість по кредиту за відсотками становить 16000,00 гривень (з врахуванням Закону України «Про споживче кредитування»). У зв`язку з чим, позивач подає заяву про зменшення позовних вимог. Щодо зменшення витрат на правову допомогу, то представник позивача зазначає, що між Позивачем (клієнт) та Адвокатом укладено Договір про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025, предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правничої допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів (Додаток №14 до позовної заяви). До позовної заяви також додано Додаткову угоду № 30 від 07.04.2025 до цього Договору (Додаток №15 до позовної заяви). Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правничої допомоги. Відповідно до умов Договору, а саме п.3.1 отримання винагороди Адвокатським бюро за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару. Згідно з п.3.3. Гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені Сторонами в Протоколі погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025. Пунктом 3.4 передбачено, що після належного виконання доручення Адвокатське бюро надає Клієнту Акт прийому-передачі наданих послуг. Наданий Адвокатським бюро Акт прийому-передачі наданих послуг (далі Акт) долучений до позовної заяви. В Акті наявний детальний опис наданих послуг. Тобто робота адвоката Позивача виконана належним чином. Представник позивача вважає, що вимоги Позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу є належним чином обґрунтованими і підкріпленими необхідними доказами і як наслідок підлягають задоволенню (а.с.96-102). 30.09.2025 судом отримано від представника позивача заяву про зменшення позовних вимог. Просить стягнути з відповідача: заборгованість за Кредитним договором №00-9741351 від 25.04.2024 року у розмірі 24800,00 грн (8000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 800,00 грн - заборгованість за комісією, 16000,00 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом); судовий збір у розмірі 2422,40 грн; витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн (а.с.106-107). 15.10.2025 до суду надійшов лист АТ КБ "ПРИВАТБАНК" на виконання ухвали суду про витребування документів. В листі зазначено, що на ім`я [PERSON] емітовано карту [NUMBER] . Також додається виписка по рахунку за період з 25.04.2024 по 30.04.2024, яка містить інформацію про зарахування на рахунок суми 8000,00 грн 25.04.2025 (а.с.112-113). В судове засідання представник позивача не з`явився, але в позовній заяві просить суд про слухання справи без участі представника позивача (а.с.9). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, однак подала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. При вирішенні справи просить врахувати пояснення, які вона виклала у письмових документах (а.с.45-76). Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Частиною першою статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.2 ст.1 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 3 ЦК України, визначає загальні засади цивільного законодавства, однією з яких є судовий захист цивільного права та інтересу (п.5 ч.1 ст.3 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.\~12\~ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.204\~ЦК\~України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ст.639ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну\~комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3цього\~Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 7 ст.11\~Закону\~України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12\~цього\~Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 вказаного закону). Відповідно до ч. 1 ст.1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 статті 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст.1049\~ЦК\~України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст.1048\~цього\~Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно зі ст.81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом (частини 5, 7 статті 81 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~512\~ЦК\~України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.\~514\~ЦК\~України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. В судовому засіданні встановлено, що 25.04.2024 ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (Первісний кредитор, Кредитодавець) та Відповідач уклали Кредитний договір № 00-9741351 у формі електронного документа. Кредитний договір підписано відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора - 53978, що є належним і допустимим доказом укладення правочину між сторонами. Після здійснення акцепту Позичальником, Кредитодавець наклав на Кредитний договір кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника із кваліфікованою електронною позначкою часу. Вказані дії підтверджуються положеннями Кредитного договору, а також Довідкою про ідентифікацію. За умовами даного договору кредитодавець надає позичальнику кредит в сумі 8000,00 грн на споживчі потреби. Згідно умов договору: строк кредитної лінії: 360 календарних днів, дата остаточного повернення кредиту 20.04.2025. Позичальник зобов`язаний здійснювати періодичну оплату процентів кожні 15 днів. Стандартна процентна ставка складає 1,47% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Знижена процентна ставка становить 0,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом і діє протягом перших 15 днів користування кредитом. Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту 800,00 грн. На виконання умов Кредитного договору, 25.04.2024 Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № [NUMBER] (Платіжна картка), що, в свою чергу, свідчить доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію Кредитодавця. Первісний Кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується Повідомленням від ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» з відміткою та додатком до нього. Відповідно до розрахунку заборгованості, виготовленого ТОВ «Макс Кредит», станом на 25.11.2024 борг відповідача за кредитним договором № 00-9741351 від 25.04.2024 становив: 32320,00 грн (8000,00 грн борг за основним зобов`язанням, 23520,00 грн борг за нарахованими процентами, 800,00 грн борг за комісією), а також штрафні санкції 3200,00 грн. Як вбачається з цього розрахунку, відсотки в сумі 23520,00 грн були нараховані за період з 25.04.2024 по 25.11.2024 (215 днів), зокрема за перші 15 днів відсотки були нараховані за процентною ставкою 0,5% в день, в наступні 200 днів (з 10.05.2024 по 25.11.2024) відсотки були нараховані за процентною ставкою 1,47% в день. Також, як вбачається з даного розрахунку, відповідачем було здійснено одну оплату: 09.05.2024 оплачено 600,00 грн. 25.11.2024 між Первісним кредитором та Позивачем укладено Договір факторингу № 25112024-МК/Ейс (Договір Факторингу), відповідно до умов якого Позивачеві відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. У порядку та на умовах, визначених у Договорі Факторингу, Позивач зобов`язався передати (сплатити) Первісному кредитору Суму Фінансування, а Первинний кредитор зобов`язався відступити Позивачу Права Вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру, в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення Прав Вимоги. Відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних Первісному кредитору за укладеними Кредитними договорами, та їх перехід від Первісного кредитора до Позивача відбувається у Дату відступлення Прав Вимоги. Дата відступлення Прав Вимоги - означає Робочий День, в який Сторони склали і підписали Акт прийому-передачі. Акт прийому-передачі - означає письмовий документ, який складається спільно Первісним кредитором та Позивачем, за формою згідно Додатку №2 до Договору факторингу, у зв`язку з переходом Прав Вимоги від Первісного кредитора до Позивача на умовах Договору факторингу, підтверджує передачу Позивачу Реєстру боржників відповідно до умов Договору факторингу та складається в день підписання Договору факторингу. Таким чином, відповідно до: Реєстру Боржників за Договором Факторингу, Витягу з Реєстру Боржників додано до позовної заяви та Акту прийому-передачі до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача за кредитним договором № 00-9741351 від 25.04.2024. Також, на підтвердження переходу права вимоги за Реєстром Боржників до Договору Факторингу, Позивач долучає платіжну інструкцію, що свідчить про сплату ціни продажу (виконання Позивачем своїх обов`язків за Договором Факторингу). Таким чином, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Щодо стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, то суд зазначає наступне. Позивачем в позовній заяві було заявлено до стягнення 32320,00 грн процентів. В заяві про зменшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача 16000,00 грн процентів (з врахуванням Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до розрахунку заборгованості, який долучено до позовної заяви, відсотки в сумі 32320,00 грн були нараховані за період з 25.04.2024 по 25.11.2024 (215 днів), зокрема за перші 15 днів відсотки були нараховані за процентною ставкою 0,5% в день, в наступні 200 днів (з 10.05.2024 по 25.11.2024) відсотки були нараховані за процентною ставкою 1,47% в день. Про стягнення процентів за будь-який інший період в позовній заяві не зазначено. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України\~«Про\~споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України\~від\~22\~листопада\~2023\~року\~№\~3498-ХІ\~«Про\~внесення\~змін до\~деяких\~законів\~України щодо\~удосконалення\~державного\~регулювання ринків\~фінансових\~послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та\~Перехідних\~положень\~Закону України\~«Про\~споживче\~кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону (яким, зокрема, доповнено пунктом 17 розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір № 00-9741351 був укладений 25.04.2024, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому пункт 17 Прикінцевих та Перехідних положень\~Закону\~«Про\~споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір. Тому заборгованість за укладеним між сторонами договором має бути розрахована, виходячи з встановленої ч. 5 ст.8\~Закону\~України\~«Про споживче\~кредитування» максимальної денної процентної ставки 1 %. За період з 25.04.2024 по 09.05.2024 (перші 15 днів) відсотки були нараховані за процентною ставкою 0,5% в день 40,00 грн. в день (40,00 грн х 15 днів = 600,00 грн). Ці 600,00 грн. відповідачем оплачено 09.05.2025. За період з 10.05.2024 по 25.11.2024 відсотки повинні були нараховуватися за ставкою 1% в день 80,00 грн в день (80,00 грн х 200 днів = 16000,00 грн). Таким чином, заборгованість відповідача по сплаті відсотків за договором № 00-9741351 від 25.04.2024 становить: 16000,00 грн за період з 10.05.2024 по 25.11.2024. З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, беручи до уваги, що відповідачем істотно порушено умови укладеного кредитного договору № 00-9741351 від 25.04.2024, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашено кредит, комісію та проценти за користування ним, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати відсотки за користування кредитом, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача борг за тілом кредиту разом з комісією у розмірі 8800,00 грн, проценти за користування кредитом у розмірі 16000,00 грн, а всього - 24800,00 грн заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст.141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційну розміру задоволених позовних вимог. А тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2422,40 грн. сплаченого судового збору. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною другою статті 141\~КПК\~України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст.\~137\~ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Водночас суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем до позовної заяви долучено свідоцтво адвоката, довіреність надана позивачем, договір про надання правничої допомоги, додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг на суму 7000,00 грн. З огляду на викладене, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, відповідно до ст.19\~ЦПК України відноситься до малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, враховуючи фінансовий стан обох сторін, суд дійшов висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 7000,00 грн. є завищеним і неспівмірним із предметом даного позову, в зв`язку з чим наявні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 4000,00 грн, які підлягають стягненню з відповідача. На переконання суду, в даному випадку такий розмір витрат на правничу допомогу буде достатнім, пропорційним і справедливим, а також не становитиме надмірного тягаря для відповідача. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати за надання правничої допомоги на загальну суму 4000,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved