Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що позивачка з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.09.2020 року. До реєстрації шлюбу у позивачки та відповідача народився син [PERSON] , [INFO] . У подальшому спільне життя у сторін не склалося та 06.11.2023 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська у справі № 199/8296/23 шлюб між сторонами розірвано. Позивачка перебуває у тяжкому матеріальному становищі, чоловік припинив надавати родині матеріальну допомогу на виховання спільного сина, на утриманні більше дітей не має, тому позивачка звернулася до суду із заявою про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина, до його повноліття. Представник відповідача [PERSON] адвокат Бочкарь Р.В. надав до суду відзив на позовну заяву, де просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріальний договір про сплату фінансової допомоги на неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , його виховання та визначення місця проживання від 20.09.2023 року. У зазначеному договорі прописувалась рівна участь батьків у вихованні та утриманні сина. Встановлювалось проживання матері окремо від дитини, що за домовленістю батьків не може вважатись перешкодою для реалізації нею прав і обов`язків з виховання та утримання дитини. Після припинення шлюбних відносин мати зобов`язується приймати спільну і рівну за обсягом із батьком участь у забезпеченні життя дитини. Батько гарантує матері право вільно відвідувати і спілкуватись з дитиною, а також брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини. Цим же договором встановлювалось, що мати згодна надавати дитині матеріальну допомогу у розмірі 1000 грн. щомісячно шляхом перерахування на картку дитини та брати участь у додаткових витратах на дитину. Неповнолітній [PERSON] проживав із відповідачем протягом року, не маючи жодних заперечень з боку матері, наразі по черзі проживає з позивачкою та відповідачем. Відповідач займається дитиною, бере участь у його житті та несе витрати на його утримання, а тому вважає, що встановлення аліментів на одного з батьків є недоречним. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення та зазначила, що син із 2024 року проживає разом із нею, із батьком у дитини погані стосунки. При укладенні договору щодо утримання сина зазначалось, що дитина проживатиме разом із батьком, але із часом син переїхав жити до позивачки. Відповідач надсилає особисто синові кишенькові гроші у незначному розмірі, але увесь тягар по утриманню дитини покладений лише на неї. Відповідач [PERSON] позов не визнав та зазначив, що не дає гроші на утримання дитини, але ним було придбано всі необхідні для сина речі: мобільний телефон, побутові речі та одяг, а крім цього щомісяця надає синові кишенькові кошти, які перераховує на банківську картку неповнолітнього сина, які вважає аліментами. Зазначив, що дитина постійно проживала разом із ним починаючи з 2023 року, проте згодом син почав проживати по черзі з ним та позивачкою. Представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідач надає матеріальну допомогу на утримання сина шляхом надіслання переказів на карту сина, про що надано підтвердження. Допитаний у судовому засіданні, у присутності педагога, неповнолітній (на час розгляду справи ще малолітній) [PERSON] , [INFO] , суду пояснив, що із 2024 року він постійно проживає із мамою. Через складний характер батька та через вживання ним спиртних напоїв, із батьком склалися напружені стосунки, він психологічно почав на нього тиснути та сварити. Участі у його житті батько не приймає, не цікавиться, вихованням не займається, а тому на теперішній час він не має бажання спілкуватися з ним. Інколи на картку батько йому пересилає кишенькові кошти на солодощі приблизно 400 грн. на тиждень. Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача та неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.09.2020 року. До реєстрації шлюбу у позивачки та відповідача народився син [PERSON] , [INFO] . У подальшому, спільне життя сторін не склалося та 06.11.2023 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська у справі № 199/8296/23 шлюб між сторонами розірвано. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припиненні, сторони спільно не проживають, дитина проживає разом із матір`ю. 20.09.2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про сплату фінансової допомоги на неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , його виховання та визначення місця проживання, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Олійником С.В., відповідно до умов якого прописувалась рівна участь батьків у вихованні та утриманні сина. Встановлювалось проживання матері окремо від дитини, що за домовленістю батьків не може вважатись перешкодою для реалізації нею прав і обов`язків з виховання та утримання дитини. Після припинення шлюбних відносин мати зобов`язується приймати спільну і рівну за обсягом із батьком участь у забезпеченні життя дитини. Батько гарантує матері право вільно відвідувати і спілкуватись з дитиною, а також брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини. Цим же договором встановлювалось, що позивачка згодна надавати дитині матеріальну допомогу у розмірі 1000 грн. щомісячно шляхом перерахування на картку дитини та брати участь у додаткових витратах на дитину. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог\~ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до\~ч.2\~ст.\~182\~СК України\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч. ч. 1,2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Так, 20.09.2023 року між сторонами укладено договір про сплату фінансової допомоги на неповнолітню дитину, її виховання та визначення місця проживання дитини (змішаний договір) (а.с.46,47), за умовами якого мати проживатиме окремо від дитини, матиме право двічі на місяць (або більше) проводити з дитиною вихідні. Також п.3.1 договору визначено про надання матеріальної допомоги матір`ю дитині у розмірі 1000 грн. щомісяця, за п.3.3 матеріальна допомога, одержана дитиною, є її особистою власністю. Цим же договором визначено місце проживання дитини разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Як свідчать обставини, встановлені у ході розгляду справи, на теперішній час життя сторін та їх неповнолітнього сина змінилося, визначені у договорі пункти не відповідають сьогоденню, відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] . Неповнолітній [PERSON] , [INFO] , із 2024 року постійно проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , позивачка житло винаймає. Батько допомоги\~на утримання\~неповнолітнього сина\~не надає.\~Кишенькові кошти,\~які перераховуються\~ним на\~банківську картку\~неповнолітнього сина,\~про що\~до суду\~надані докази,\~відповідно до\~п.\~3.3 договору, є особистою власністю дитини, а тому не є аліментами на користь матері, на утримання дитини. Крім цього, у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2025 року у справі №390/2379/24 суд дійшов висновку, що перекази коштів без конкретизації їх призначення як аліментів не можуть вважатися сплатою аліментів. Аналогічна позиція викладена і в постанові від 22 грудня 2021 року у справі №333/6869/19, де зазначено, що зі звичайних платіжних доручень без уточнення призначення неможливо визначити, що це саме аліменти, а не добровільна допомога чи подарунок. Тобто, якщо у платіжці вказано лише загальне формулювання на кшталт переказ власних коштів, такий платіж не може автоматично вважатися аліментним, навіть якщо між сторонами немає інших зобов`язань. Таким чином враховуючи, що надані відповідачем копії квитанцій про переказ грошових коштів неповнолітньому [PERSON] не містять відомостей щодо призначення платежу, а саме про сплату аліментів, такі кошти не можуть вважатися сплатою аліментів. Також із матеріалів справи також не вбачається, що з відповідача здійснюються будь-які стягнення на утримання інших дітей або осіб, яких він зобов`язаний утримувати. Враховуючи вказані обставини, суд вважає стягувати з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на користь матері [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на особу відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення із 30.07.2025 року. Також з відповідача підлягає стягненню 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок судового збору на користь держави.

Outcome: approved