Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

30.05.2025 року позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до відповідача [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 38818,70 грн, з яких: 8500 грн - заборгованість за тілом кредиту, 15771,8 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 14546,9 грн - нараховані позивачем відсотки за 86 календарних днів, а також 2422,40 грн судового збору та 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Позов умотивований тим, що 26.08.2023 року між фінансовою установою, яка має ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено електронний Договір № 7005495 про надання споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «C9665». Після вчинення зазначених дій, відповідачка отримала кредит у сумі 8500 грн, шляхом зарахування грошових коштів на платіжну карту відповідача № [NUMBER] , яку остання вказала особисто під час укладення договору в заяві на отримання кредиту, з терміном кредитування 360 днів (дата останнього платежу 21.08.2024 року), періодичність платежів зі сплати процентів-кожні 30 днів. Укладаючи Кредитний договір, сторони, передбачили нарахування процентів на наступних умовах: стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, який становить 360 днів. У період з 26.08.2023 по 26.05.2024 відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 4864.5 грн, які спрямовані на оплату процентів за користування грошовими коштами. 27.05.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, було укладено Договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступив ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» права грошової вимоги за Кредитним договором № 7005495 від 26.08.2023 року. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача, шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну пошту [INFO], зазначену нею при укладенні Кредитного договору. Отже, до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного Договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у такому розмірі: сума кредиту - 8500 грн, сума процентів за користування кредитом - 15771,8 грн, а всього 24271,8 грн. В межах строку дії Договору позивачем нараховано відсотки за 86 календарних днів (27.05.2024 - 20.08.2024) в межах строку договору відповідно до наступного: 8500 грн * 1,99 % = 169,15 грн*86 календарних днів = 14 546,90 грн. Таким чином, станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача за укладеним Кредитним договором перед позивачем не сплачена і складає: 8500 грн - тіло кредиту, 15771,8 грн - нараховані проценти, нараховані позивачем проценти за 86 календарних днів - 14546,90, всього - 38818,70 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів, позивач з метою захисту своїх прав звернувся до суду з позовом. Рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Реєстраційні дії щодо зміни найменування Товариства проведені державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Мельник І.В. 10.12.2024 року, що підтверджується відповідною Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань №1000681070010062201 від 10.12.2024 року. Одночасно з позовом було заявлене клопотання про витребування доказів в порядку статті 84 КПК України. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 09.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом сторін). 24.06.2025 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Пишногуб Н.О. надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на наступне. [PERSON] є дружиною [PERSON] (шлюб укладений 02.11.2022 року), який являється військовослужбовцем та має статус учасника бойових дій, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, тому на відповідачку, як дружину військовослужбовця, розповсюджуються положення п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, яка набрала законної сили 18.05.2024 року, відповідно до якої було надано право дружинам військовослужбовців на звільнення від сплати процентів за користування кредитом під час дії особливого періоду. В зв`язку з цим просила відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] процентів за користування кредитом у сумі 15771,80 грн та нарахованих за 86 календарних днів процентів у сумі 14546,9 грн. Також адвокат просила врахувати внесені відповідачкою грошові кошти на суму 5284,5 грн у рахунок погашення тілу кредиту. Поряд із цим, у випадку, якщо суд не прийме до уваги вказані обґрунтування щодо відмови в задоволенні позовної заяви, адвокат заперечувала проти вимог позову з таких підстав. - Витяг з реєстру боржників до Договору факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024 року, на переконання представника позивача, ставить під сумнів і не є належним доказом, що підтверджує право вимоги позивача відносно [PERSON] , оскільки у ньому зазначені лише номер кредитного договору, прізвище і РНОКПП боржника та сума боргу, але не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахування Крім того, наданий витяг з реєстру боржників не містить підписів клієнта та фактора, як сторін договору факторингу; - Відсутні докази того, що ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право вимоги на стягнення з відповідача нарахованих відсотків за 86 календарних днів, а саме з 27.05.2024 року по 20.08.2024 року у розмірі 14546,9 грн, тому не доведено законності нарахувань позивачем таких відсотків; - Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом наявності цивільно-правових відносин між відповідачем та позивачем, оскільки по суті він є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог, однак не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій. Розрахунок боргу складений позивачем в односторонньому порядку, залежить від його волевиявлення, не є первинним документом та не підтверджує ні факт користування відповідачем кредитом, ні факт наявності заборгованості, а тим більше видачі останній грошових коштів у заявленому розмірі в рахунок кредиту; - Установлений позикодавцем в договорі розмір відсотків, що в результаті становить 30318,7 грн є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, адже тіло кредиту становить лише 8500 гривень. Крім того, умови кредитного договору щодо розміру відсотків є нікчемними, оскільки суперечать Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року, який набрав чинності 24.12.2023 року, яким визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, протягом перших 120 днів з дня набрання чинності Законом - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (тобто з 24.12.2023 року по 22.04.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати - 2,5 %, з 23.04.2024 року по 19.08.2024 року - 1,5%, а з 20.08.2024 року - 1%). З цих підстав, на думку адвоката, правочин повинен бути визнаний недійсним; - Заявлений розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та не є співмірним із складністю справи. При цьому в матеріалах справи відсутня платіжна інструкція щодо оплати наданих послуг за договором від 10.12.2024 № 10/12-2024, у зв`язку з чим належним чином не підтверджено понесені витрати на правничу допомогу, тому ця вимога задоволенню не підлягає. Водночас із цим, у випадку, якщо суд прийде до переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог, просила при винесенні рішення врахувати, що на відміну від розміру процентів за «користування кредитом», розмір процентів як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання може бути зменшений судом. Такий висновок зроблений у пункті 8.38 постанови від 18 березня 2020 № 902/417/18 Великою Палатою Верховного Суду. При цьому просила врахувати життєві обставини відповідачки, наявність на її утриманні малолітньої дитини, відсутність доходу (лише соціальна виплата по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), непосильну для неї розраховану заборгованість, яка є несправедливою та непропорційною наслідкам правопорушення. 30.06.2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Столітнього М.М. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій останній висловив заперечення на відзив відповідача щодо позову та просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі з викладених у позові підстав. Так, вказав, що положенням ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», на які посилається представник відповідача, не можуть підлягати застосуванню в спірних правовідносинах, оскільки для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік відповідних документів, встановлений листом Міністерства оборони від 21.08.2014 року №322/2/7142. Проте, відповідачем не було надано таких документів ні позивачу ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», ні первісному кредитору ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до моменту звернення з позовною заявою до суду. Кредитний договір укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] повністю відповідає вимогам чинного законодавства України, він підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора «С9665», що свідчить про те, що відповідач ознайомилася та погодилася з умовами договору, а отже, сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір. Крім того, відповідачем на підтвердження укладення кредитного договору було здійснено оплати на рахунок кредитора. Таким чином, жодних сумнівів у тому, що 26.08.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог та укладено електронний Договір № 7005495 не виникає. Розмір процентів за користування кредитом нарахований у відповідності до умов договору, з якими відповідач погодилася. Проценти за 86 календарних днів (27.05.2024 - 20.08.2024) в межах строку договору в сумі 14546,90 грн нараховані позивачем з тих підстав, що на момент укладання Договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, строк Договору № 7005495 про надання споживчого кредиту від 26.08.2023 року не сплив. Вважав необґрунтованими посилання представника відповідача про застосування ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, оскільки статтю 8 було доповнено частиною 5 законом № 3498-IX від 22.11.2023 року, який набрав чинність 24.12.2023 року, в той час як кредитний договір укладено 26.08.2023 року, та відповідно закон зворотної сили на спірні правовідносини не має. Договір № 7005495 від 26.08.2023 про надання споживчого кредиту, укладений до набрання чинності цим Законом, строк дії договору не продовжувався після набрання чинності цим Законом. Таким чином, нарахування процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках Кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов Кредитного договору. При цьому нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту. Також, виходячи з доводів відзиву на позовну заяву, зазначив, що укладення між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» є правомірним та повністю відповідає як вимогам чинного законодавства України, так і умовам Кредитного договору, пп.3 п.5.1. якого передбачено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Відповідача. При цьому про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення. Щодо реєстру боржників вказав, що позивачем додано до позовної заяви належним чином оформлений витяг з даного реєстру, що підписаний керівником Товариства та скріплений печаткою Товариства відповідно до вимог ДСТУ 4163:2020, оскільки сам реєстр боржників містить персональні дані інших осіб, розголошення яких суперечить положенням Закону України «Про захист персональних даних». Станом на сьогоднішній день, ані Кредитний договір, ані будь-яке його положення чи пункт, включаючи ціну договору, не визнано відповідно до чинного законодавства недійсними, не справедливими чи не добросовісним. Отже, нарахування відповідачу процентів за користування кредитним коштами, виданими в рамках Кредитного договору, здійснювалося в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов Кредитного договору. Таким чином, факт укладення Кредитного договору та наявності права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором беззаперечно доведено належними та допустимими доказами. У відповіді на відзив представник позивача просив розглянути клопотання про витребування доказів, яке було подане до суду одночасно з позовною заявою. Відповідач [PERSON] скористалася своїм правом та через свого представника - адвоката Пишногуб Н.О. 07.07.2025 року подала до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких наголосила на обов`язку суду звільнити її, як дружини військовослужбовця, від сплати нарахованих відсотків за користування кредитом на підставі п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Також адвокат зазначила, що у зв`язку з відсутністю будь-яких дій позивача щодо врегулювання спору в позасудовому порядку та неотриманням від позивача жодних листів (повідомлень) відповідач не звернула увагу на вказане право та пільги. Просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, а також відмовити у приєднанні до матеріалів справи додатків до відповіді на відзив: публічної пропозиції про використання аналогів підписів від 24.01.2022.; скан-копії сторінок реєстру боржників; постанови Вінницького апеляційного суду від 29.07.2024 року; постанови Київського апеляційного суду від 19.11.2024 року, оскільки вони подані до суду поза межами встановленого процесуального строку і позивачем не обґрунтовано неможливості їх подання одночасно з позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 06.08.2025 року вирішено подане позивачем одночасно з позовом клопотання про витребування доказів та витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо підтвердження факту належності картки [NUMBER] [PERSON] , а також підтвердження факту зарахування коштів 26.08.2023 року на дану платіжну картку в сумі 8500 грн через платіжного провайдера ТОВ «ПАЙТЕК УКРАЇНА». З цих підстав судове засідання відкладено. 09.09.2025 року від представника АТ КБ «ПриватБанк» Косенко А.С. на виконання ухвали суду від 06.08.2025 року надійшла інформація, з якої слідує, що на ім`я [PERSON] в Банку емітовано картку № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] , на яку 26.08.2023 року здійснено переказ коштів у розмірі 8500 грн. В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи.Зокрема, надісланий на адресу реєстрації відповідача рекомендований лист з повідомленням про розгляд справи, [PERSON] не було вручено, а поштове відправлення повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про розгляд судом цивільної справи, учасником якої вона є. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, у яких просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для відкладення судового засідання, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, судом не встановлено, тому суд розглянув справу за відсутності представника позивача, відповідача і його представника на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінюючи докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України). Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є договори та інші правочини (ч.2 ст.11 ЦК України). 26.08.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено Договір № 7005495 про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 8500 грн, строком на 360 днів (дата останнього платежу згідно графіку - 21.08.2024 року), періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Укладаючи Кредитний договір, сторони, передбачили нарахування процентів на наступних умовах: стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, який становить 360 днів. Вказаний кредитний договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С9665». Згідно із пунктом 2.1 кредитного договору кредитні кошти надаються у безготівковій формі шляхом перерахування на платіжну картку позичальника № [NUMBER] , яка була зазначена відповідачем особисто в заяві на отримання кредиту. Відповідно до пункту 2.4 договору моментом надання кредиту є день перерахування коштів на зазначені реквізити. Факт перерахування кредитних коштів у розмірі 8500 грн на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] підтверджується листом ТОВ «Пайтек Україна» за вих. № 20240612-16а від 12.06.2024 року, інформацією, отриманою з АТ КБ «ПриватБанк», та не заперечується відповідачем, що вбачається із змісту відзиву на позовну заяву. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердила, що ознайомлена з його умовами та Правилами надання коштів у позику ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», розміщеними на офіційному сайті creditplus.ua, погодилася з ними та зобов`язалася виконувати умови договору. Згідно з умовами вказаного Кредитного договору позичальник зобов`язалася у встановлений договором строк повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пеню (у разі наявності), інші передбачені договором платежі та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. У період з 26.08.2023 по 26.05.2024 відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 4864,5 грн, які спрямовані на оплату процентів за користування грошовими коштами. Разом із тим, відповідач [PERSON] належним чином умови договору не виконувала, в зв`язку з чим у неї перед ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за період з 26.08.2023 по 26.05.2024 утворилася заборгованість в розмірі 24271,81 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8500 грн та заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом в розмірі 15771,81 грн, що слідує із Картки обліку Договору (розрахунку заборгованості) № 7005495 від 26.08.2023 директора ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» Довля В., яка додана позивачем до позову. Згідно з пп.3 п.4.1 Кредитного договору Товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача, але з обов`язковим повідомленням споживача про таке залучення протягом 10 робочих днів із дати такого відступлення. У відповідності до умов цього договору та положень чинного законодавства України 27.05.2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступив, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» набув право грошової вимоги за Кредитним договором № 7005495 від 26.08.2023 року. Факт переходу права вимоги підтверджується реєстром боржників від 27.05.2024, який є невід`ємним додатком до договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024, у якому під № 9780 боржником зазначена [PERSON] , кредитний договір № 7005495, розмір заборгованості 24271,80 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8500 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 15771,80 грн. Витяг з цього реєстру боржників позивачем додано до позовної заяви. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомлено відповідача [PERSON] , шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну пошту [INFO] , зазначену останньою при укладенні Кредитного договору. Крім того, за даними поданого позивачем Розрахунку заборгованості в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за період з 27.05.2024 по 20.08.2024 нараховано відсотки за 86 календарних днів у розмірі 14546,9 грн (8500 грн * 1,99 % = 169,15 грн*86 календарних днів = 14 546,90 грн). Рішенням №251124/1 єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 року змінено найменування з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на нове найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Реєстраційні дії щодо зміни найменування Товариства проведені державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Мельник І.В. 10.12.2024 року, що підтверджується відповідною Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань №1000681070010062201 від 10.12.2024 року. Таким чином, загальна заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за Договором про надання споживчого кредиту № 7005495 від 26.08.2023 року становить 38818,70 грн і складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8500 грн, заборгованості за відсотками у сумі 15771,8 грн, відсотками, нарахованими позивачем відсотками за 86 календарних днів у сумі 14546,9 грн. Згідно із ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як передбачено ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК України). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст.656 ЦК України); дарування (ч.2 ст.718 ЦК України); факторингу (глава 73 ЦК України). Згідно з вимогами статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Слід зазначити, що відповідачем не надано суду будь-яких доказів того, що Договір № 7005495 про надання споживчого кредиту від 26.08.2023 року чи Договір факторингу № 27.05/24-Ф від 27.5.2024 року нею оспорювалися в судовому порядку чи визнані недійсними в порядку, встановленому законом, посилання на такі обставини також відсутні. Отже, суд приходить до висновку, що недійсними або неукладеними вказані договори чи їх окремі положення не визнавалися, а тому в силу положень статті 204 ЦПК України вони підлягають виконанню. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14.11.2018 року у справі №2-383/2010 зробила висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Отже, на підставі Договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року позивач набув право грошової вимоги щодо відповідачки [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту № 7005495 від 26.08.2023 року. При цьому суд враховує, що про заміну кредитора у зобов`язанні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомлено [PERSON] шляхом направлення відповідного листа на електронну пошту, зазначену відповідачкою під час укладення кредитного договору. Таким чином, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» на підставі положень ст.ст.512, 514, 516, 1077, 1078, 1082 ЦК України надав належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем. [PERSON] не оспорює факт укладення Договору № 7005495 від 26.08.2023 року про надання споживчого кредиту, також відповідачкою не оспорюється факт отримання кредитних кошів у сумі 8500 грн, а тому позовні вимоги про стягнення прострочених платежів по тілу кредиту у сумі 8500 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 15771,8 грн за користування кредитом та 14546,9 грн, нарахованих позивачем відсотків за 86 календарних днів, суд виходить з наступного. До відзиву представником відповідача додано копію свідоцтва про шлюб, із якого вбачається, що [PERSON] 02.11.2022 року уклала шлюб із [PERSON] , копію військового квитка серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , а також копію посвідчення учасника бойових дій від 08.08.2024 року на ім`я останнього. Із копії військового квитка серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] з 26.02.2026 року призваний у Збройні Сили України по мобілізації. З копії посвідчення серії [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] вбачається, що останній має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій. Згідно із підпунктом 3 пункту 4 розділу І Закону України від 20.05.2014 № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» (далі - Закон № 1275) у Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» статтю 14 доповнено пунктом 15 такого змісту: «15. Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». Пунктом 3 Розділу «Прикінцеві положення» Закону № 1275 передбачено поширити дію пункту 3, підпункту 3 пункту 4, пункту 9 розділу І цього Закону на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Тобто, законодавець передбачив ретроактивну дію ч. 15 ст. 14 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Законом України від 11.04.2024 № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» , який набрав чинності 18.05.2024 року, п. 15 ч. 14 Закону № 2011 викладено у наступній редакції: «Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля». Вирішуючи питання про те, чи поширюється вказана норма на правовідносини, що виникли до 18.05.2024 року, суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У пункті 1 резолютивною частини рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). У п. 2 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). З огляду на викладене, положення п. 15 ст. 14 Закону № 2011 в редакції Закону № 3633 покращує становище фізичної особи позичальника виключно в частині несення юридичної відповідальності, однак проценти за користування кредитом не є видом юридичної відповідальності, а відтак до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон № 3633 з 18.05.2024 року щодо ненарахування процентів за користування кредитом під час дії особливого періоду дружинам військовослужбовців, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, з дати набрання ним чинності. Також, необхідно зазначити, що вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.08.2020 року у справі № 813/402/17 дійшла висновку, що навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. На підставі Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період. Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який продовжувався і діє на час розгляду справи. Тобто, введення та продовження строку воєнного стану у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України було визначено в законодавчому порядку і також є особливим періодом. Згідно із роз`ясненнями Національного банку України у листі від 02.09.2014 року № 18-112/48620 для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 року №322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Відповідно до роз`яснень Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України (лист від 01.02. 2019 №321/722) зазначено, що документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем з початку і до закінчення особливого періоду, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки. Верховний Суд у постанові від 15.07.2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. При цьому п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 26.12.2018 у справі №522/12270/15, від 14.05.2021 у справі №502/1438/18, від 24.02.2022 у справі №591/4698/20, від 12.05.2022 у справі №336/512/18, від 18.01.2023 у справі №642/548/21. Застосування приписів п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. Відповідачем надано докази, що підтверджують факт перебування чоловіка відповідача - [PERSON] на військовій службі. Судом встановлено, що договір № 7005495 про надання споживчого кредиту було укладено 26.08.2023 року, а чоловік відповідача - [PERSON] з 26.02.2022 року призваний у Збройні Сили України по мобілізації, що підтверджено службовою відміткою у копії військового квитка серії [NUMBER] , відповідач [PERSON] має (мала) статус дружини військовослужбовця Збройних Сил України, у тому числі й у період виконання умов кредитного договору, та на неї з моменту набрання чинності вказаних змін, а саме з 18.05.2024 поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до неї не може застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. Таким чином нараховані відсотки за користування кредитом в розмірі 15771,8 грн, нараховані до 18.05.2025 підлягають стягненню з відповідачки, а відсотки в розмірі 14546,9 грн, нараховані після набрання чинності змін до п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме з 18.05.2025 стягненню не підлягають, зважаючи на право відповідачки, як дружини військовослужбовця, на пільги, передбачені вказаним Законом. З огляду на те, що у період з 26.08.2023 по 26.05.2024 відповідачкою здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 4864,5 грн, які спрямовані на оплату процентів за користування грошовими коштами, зазначена сума підлягає врахуванню під час визначення судом суми заборгованості за кредитним договором. Згідно із ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. З огляду на поширення на відповідача пільг, встановлених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд відповідно зменшує визначений банком обсяг заборгованості за кредитним договором та присуджує до стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 7005495 про надання споживчого кредиту від 26.08.2023 року. Ураховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 19407,3 грн, що складається з тіла кредиту в розмірі 8500 грн та відсотків за користування кредитом у розмірі 10907,3 грн. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» судом задоволено частково, а саме на 50%, з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі пропорційній частині задоволених позовних вимог, що складає 1211,2 грн. Також позивач просив стягнути із відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024, укладений з адвокатом Столітнім М.М., заявку на виконання доручення, акт прийому передачі наданих послуг № 8118 від 12.05.2025 на суму 10000 грн, рахунок на оплату від 12.05.2025. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволено на 50%, витрати позивача понесені на професійну правничу допомогу становлять 5000 грн, які підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] .

Outcome: partial