Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

26 серпня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», в інтересах якого діє представниця Лебідь К. В., звернулося до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 16.01.2022 ТОВ «БІЗПОЗИКА» та [PERSON] в електронній формі уклали кредитний договір про надання кредиту № 438639-КС-002, відповідно до якого [PERSON] отримала від ТОВ «БІЗПОЗИКА» кредит у розмірі 10 000,00 грн, шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТАС PAY 484005798 від 16.01.2022 13.13 ЕЕТ про видачу коштів (а. с. 33). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 438639-КС-002 та довідки про стан заборгованості за договором станом на 08.08.2025, наданого позивачем, заборгованість за основною сумою боргу складає 9 657,05 грн, за відсотками - 11 917,62 грн, заборгованість по комісії - 429,00 грн. Загалом позивач просить стягнути з відповідачки загальну суму заборгованості у розмірі 22 003,67 грн, а також судові витрати у розмірі 2 422,40 грн сплаченого судового збору. Ухвалою судді Новодністровського міського суду Чернівецької області від 27.08.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Крім того, суд задовольнив клопотання позивача про витребування доказів, а саме: в Акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001; адреса для кореспонденції: вул. Набережна Перемоги, буд. 30, м. Дніпро, 49094): - рішення структурного підрозділу або посадової особи банку, чи інший письмовий доказ на підтвердження або спростування факту випуску банківської карти № [NUMBER] (та відкриття під неї відповідного банківського рахунку) на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - виписку про рух коштів по рахунку, який була відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 16.01.2022 по 03.07.2022. Позивач та його представниця у судові засідання не з`являлися, проте у позовній заяві клопотали розгляд справи здійснювати за їх відсутності. Позивач повідомив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка у судові засідання не з`являлася, хоча належним чином була повідомлена про місце, час і дату судових засідань, зокрема, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження у справі, судових повісток (рекомендовані повідомлення поверталися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»). Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки у судове засідання відповідачки, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Крім того, відповідно до приписів ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) Відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання; 2) Відповідачка не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) Відповідачка не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, на підставі ст. 223, 280 ЦПК України суд уважає за можливе розглянути справу без участі сторін та постановити заочне рішення у справі. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов такого висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Таким чином, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладання між первісними кредиторами та відповідачкою кредитного договору, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, умовами яких було визначено суму кредиту, розмір відсотків, порядок повернення грошових коштів, та строк дії кредитних договорів, при цьому факт отримання грошових коштів підтверджується відповідними довідками про переказ грошових коштів на картку позичальника. Попри це, наведену обставину підтверджує і той факт, що відповідачка двічі проводила часткову оплату заборгованості за кредитним договором. Отже, 16.01.2022 [PERSON] уклала з ТОВ «БІЗПОЗИКА» електронний кредитний договір (шляхом акцептування оферти) про надання кредиту № 438639-КС-002, за умовами якого позичальниця отримала кредитні кошти у сумі 10 000,00 грн строком на 24 тижні (169 днів) (згідно з п. 1. договору стандартна процентна ставка за кредитом: в день 0, 86295000 %, фіксована. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку, з кінцевим терміном повернення 03.07.2022 року, та зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування коштами на умовах, передбачених у паспорті споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною цього договору, згідно з графіком платежів (п. 3. кредитного договору № 438639-КС-002), що був підписаний одноразовим ідентифікатором відповідачки G-0513. номер телефону [NUMBER] 16.01.2022 13:11:27. Відповідно до умов указаного договору відповідачка узяла на себе зобов`язання сплатити основну суму кредиту, проценти за користування кредитом за процентною ставкою 0,86295 % за один день користування кредитом, за умови, що позичальник буде дотримуватись графіку платежів, що вказаний в п. 3. та інші платежі (комісія за надання кредиту), передбачені договором до закінчення строку дії договору. Згідно п. 2. протягом строку (терміну) кредитування проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою вказаною у п. 1. договору на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Тип процентної ставки - фіксована. Згідно з п. 4.3.2.1. правил надання споживчих кредитів ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» кредитодавець зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дня укладення договору надати позичальнику кредит в сумі, вказаній у п. 1. договору, шляхом безготівкового переказу коштів (однією або декількома транзакціями) на поточний картковий рахунок і використанням реквізитів платіжної картки, відкритий на ім`я позичальника, або по реквізитам рахунку, відкритого на ім`я позичальника. Кошти кредиту у розмірі 10 000 гривень надалися товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки відповідачки № [NUMBER] . У п. 3.2.8. правил указано, що договір набирає чинності з моменту підписання позичальником та кредитодавцем. Відповідно до п. 10. Договору, підписуючи цей договір, позичальник підтверджує, що до укладення договору отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачена законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», паспорт споживчого кредиту, частиною другою ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також примірник правил (у формі електронного документа), що розміщені на сайті кредитодавця. Відповідно до інформаційної довідки ТАС PAY від 16.01.2022, наданої позивачем, відповідачка 16.01.2022 13:13 ЕЕТ отримала шляхом перерахування через платіжний сервіс «ТАС PAY» номер транзакції - 484005798, на її платіжну картку [NUMBER] кредитні кошти у розмірі 10 000,00 грн, де в описі вказано: Перерах. коштів [PERSON] ІПН [NUMBER] зг. до кредитного дог. № 438639-КС-002 від 16.01.2022 Без ПДВ (а.с. 33). Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» повідомив суд, що [PERSON] у банку емітовано карту № [NUMBER] , відкрито гривневий рахунок № [NUMBER] (ІВАN [NUMBER] ). Крім того, банк надав виписку про рух коштів по цьому рахунку за період з 16.01.2022 по 03.07.2022, з якої випливає, що відповідачка 16.01.2022 отримала кредит у розмірі 10 000 грн. Також позивач надав візуальну форму послідовності дій клієнта (а.с. 31), в якій вказано дату та час вчинення послідовних дій товариства та клієнта в інформаційно телекомунікаційній системі, а також опис цих дій. На момент закінчення строку кредиту, а саме - станом на 03.07.2022 [PERSON] не виконала взяті за договором зобов`язання щодо сплати кредитних коштів і відсотків за користування ними. Загалом позивач просить стягнути з відповідачки за вказаним договором 9 657,05 грн -суми заборгованості за тілом кредиту, 11 917,62 грн - заборгованості за процентами та 429 грн - прострочених платежів за комісією. Розрахунок відсотків, проведений судом, дозволяє дійти висновку, що обчислення таких відсотків позивачем є належними і достовірними. Зокрема, у період з 16.01.2022 по 03.07.2022 відсотки нараховувалися за відсотковою ставкою у розмірі 0,86295 % за кожен день користування кредитом у розмірі 10 000 грн і складали 86,30 грн. 10 000 ? 0,86295 % = 86,30 грн. Починаючи з 16.01.2022 по 29.01.2022 позивач здійснював нарахування на тіло кредиту у розмірі 10 000 грн, що за це період складає 1 208,20 грн (86,30 ? 14 днів = 1 208,20 грн). 29.01.2022 [PERSON] здійснила зарахування у сумі 1 830 грн, з яких: 535,50 грн позивач зарахував на погашення заборгованості по комісії, 1 208,20 грн - відповідачка повністю погасила заборгованість за відсотками та решта 86,30 грн - були зараховані на заборгованість по тіло кредиту. Отже, з 30.01.2022 по 10.02.2022 відповідачці почали нараховуватися відсотки уже на нове тіло кредиту у розмірі 9 913,70 грн (10 000 - 86,30 = 9 913,70 грн). А тому розмір суми нарахування відсотків у день змінився на 85,55 грн (9 913,70 ? 0,86295 % = 85,55 грн). 85,55 ? 12 днів =1 026,60 грн. 11.02.2022 [PERSON] знову здійснила платіж на рахунок позивача у розмірі 1 818,75 грн, з яких: 535,50 грн - зараховано на погашення заборгованості по комісії, 1 026,60 грн - повністю погашено заборгованість за відсотками і решта 256,65 грн - було зараховано на заборгованість по тіло кредиту. Тому з 11.02.2022 по 03.07.2022 відповідачці почали нараховуватися відсотки на нове тіло кредиту у розмірі 9 657,05 грн (9 913,70 - 256,65 = 9 657,05 грн). Отже, розмір суми нарахування відсотків у день змінився на 83,34 грн (9 657,05 ? 0,86295 % = 83,34 грн). 83,34 ? 143 днів = 11 917,62 грн. Сукупно заборгованість [PERSON] за відсотками становить - 11 917,62 грн. Щодо комісії за надання кредиту у розмірі 429 грн, яку позивач просить стягнути з відповідачки на його користь, то суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тому позовні вимоги у цій частині є підставними. Суд зауважує, що відповідачка, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи щодо стягнення з нього грошових коштів за зобов`язаннями відповідно до умов кредитного договору, заяв по суті справи, інших клопотань, доказів на підтвердження протилежних обставин не подавав, проти позову не заперечував. Суд вважає надані позивачем докази достовірними, допустимими, належними та такими, що у своїй сукупності достатні та підтверджують обставини, на які він покликається. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підстави заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідачки на його користь заборгованість сукупно у розмірі 22 003,67 грн у зв`язку із порушенням зобов`язань за описаним вище кредитним договором. Позаяк [PERSON] та ТОВ «БІЗПОЗИКАа» уклали договір № 438639-КС-002 від 16.01.2022, за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти у сумі 10 000,00 грн строком на 24 тижні (169 днів), строк виконання зобов`язань відповідачки настав 03.07.2022. Отже, суд резюмує, що у позивача виникло право вимоги стягнення заборгованості за кредитним договором. За статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) була переданий споживачу, покладається на кредитодавця. У статті 14 зазначеного Закону виснувано: договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача. Кредитодавцю забороняється встановлювати плату за розгляд запиту (заяви) про укладення договору про споживчий кредит. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 612 цього кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Зібрані докази вказують на те, що [PERSON] 16.01.2022 уклала електронний кредитний договір про надання кредиту № 438639-КС-002, за умовами якого отримала кредитні кошти у сумі 10 000,00 грн строком на 24 тижні (169 днів), строк виконання зобов`язань настав 03.07.2022. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 438639-КС-002 від 16.01.2022 станом на 03.07.2022, суд вбачає, що відповідачка 29.01.2022 та 10.02.2022 здійснила два зарахування на загальну суму 3 648,75 грн для погашення заборгованості за кредитним договором, далі, як вбачається з розрахунку заборгованості, протягом подальшого строку кредитування [PERSON] жодних платежів як для покриття основної суми кредиту, так і для покриття відсотків за користування ним не сплачування. Однак, ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «БІЗПОЗИКА» повністю не повернуті, позицію відповідачки, яка жодних аргументів чи доказів для доведення протилежного не надала, а також вимоги ч. 1 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що свідчить про порушення прав позивача, а тому суд вважає, що право позивача на повернення заборгованості по тілу кредиту та нарахованих відсотках підлягає захисту в судовому порядку. Таким чином, відповідачка неналежно виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором про надання кредиту № 438639-КС-002 від 16.01.2022, де заборгованість за тілом кредиту складає 9 657,05 грн, за відсотками - 11 917,62 грн та 429 грн - прострочених платежів за комісією. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідачки прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за кредитним договором та вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, шляхом стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» сукупно заборгованості 22 003,67 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає. Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребулаанням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на Відповідачкаки; 2) у разі відмови в позові-на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як убачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. За таких обставин, суд уважає, що на користь позивача підлягають стягненню з відповідачки 2 422,40 грн, сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved