Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

Заявник ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» звернувся в суд із заявою про ухвалення додаткового рішення. В заяві вказано, що заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.09.2025 було задоволено позов ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, при прийнятті рішення не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу. Заявник вказує, що ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» понесено витрати в сумі 5 000,00 грн. на професійну правничу допомогу, яку і прохає стягнути з відповідачки. У судове засідання учасники справи не з`явилися, при цьому у заяві про ухвалення додаткового рішення, представник заявника прохав проводити розгляд цієї заяви без його участі. [PERSON] про причини своєї неявки у дане судове засідання не повідомила. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, надавши їм належну оцінку, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України \~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України \~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.\~ Судом встановлено, що заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.09.2025 було задоволено позов ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» до [PERSON] та стягнуто з останньої на користь ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» заборгованість за договором позики №4180370624 від 02.06.2024, у розмірі 19\~980 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят) грн. 00 коп., що складається з 4 000 грн. 00 коп. заборгованості за тілом кредиту 15 980 грн. 00 коп. заборгованості за процентами, а також судові витрати у виді судового збору у розмірі\~ 2 422 грн. 40 коп. (а.с.69-72). Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то у судовому рішенні дане питання не вирішувалося. Судом встановлено, що при зверненні до суду з вищевказаним позовом, позивачем до матеріалів справи було долучено Договір про\~надання правничої\~допомоги №06-05/2025\~від 06.05.2025,\~ордер на\~надання правничої\~допомоги(а.с.8-12). В подальшому до заяви про ухвалення додаткового рішення, ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» було надано Акт №5737 приймання-передачі наданих послуг від 19.09.2025 до договору №06-05/2025 про надання правничої допомоги від 06.05.2025 з найменуванням наданих послуг на суму 5000,00 грн., та відповідну платіжну інструкцію №7 (а.с.86-87). Оскільки ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» \~ документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу у даній справі. Разом з тим, суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 р. у справі 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»). Враховуючи складність справи, яка є малозначною, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, обсяг доданих документів, що не є значними, розмір задоволених позовних вимог, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, вважає за можливе зменшити заявлені витрати на правничу допомогу до розміру 3 000 гривень, що відповідає засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги та підлягають стягненню з [PERSON] .

Outcome: partial