Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу, у якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 240\~000,00 грн. Позовні вимоги\~обґрунтовані тим,\~що 05.10.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] у борг 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень, які він обіцяв повернути на вимогу [PERSON] , про що було складено відповідну розписку. Крім того, 23.11.2021 року між [PERSON] до [PERSON] було укладено договір позики за умовами якої позивач передав відповідачу у борг 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень, які [PERSON] обіцяв повернути на вимогу [PERSON] , про що було складено відповідну розписку. Крім того, 07.09.2022 року між [PERSON] до [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] передав [PERSON] у борг 40000 (сорок тисяч) гривень, які [PERSON] обіцяв повернути на вимогу [PERSON] , про що було складено відповідну розписку. Таким чином, [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 240000 гривень 00 коп. Позивач звертався до відповідача усно з проханням повернути йому кошти, а 14.08.2024 року [PERSON] направив [PERSON] три письмових вимоги замовними листами, що підтверджується копіями листів та квитанціями поштового відділення, але не отримав ані відповіді ані коштів, відповідач не бажає їх повертати добровільно. Відповідач свої зобов`язання у зазначений строк не виконав, борг не повернув та ухиляється від спілкування з позивачем. Зазначені обставини змушують [PERSON] звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.11.2024 відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.01.2025 було закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених у ньому, просив задовольнити. Представник позивача адвокат Трачук Н.І. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, та просила їх задовольнити, також просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. Відповідач у судовому засіданні 10.07.2025 заперечував проти задоволення позовних вимог. Пояснив, що він нічого не просив у позивача, [PERSON] сам вирішив надати йому грошові кошти на розвиток спільного бізнесу. Підтвердив, що дійсно йому [PERSON] надавав три рази грошові кошти, в сумі, що зазначені у розписках. Але вважає, що розписки були лише формальністю. Натомість після впровадження виробництва, він мав сплачувати [PERSON] відсотки від прибутку. Вказане виробництво мало бути впроваджене на нинішній окупованій території, але через війну на даний час завершити ці плани не вдалося. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. Так, між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика\~Глава 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Положеннями ч.\~1 ст.\~1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. В свою чергу, приписами ч.\~2 ст.\~1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.\~1 ст.\~1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~та встановлено\~у судовому засіданні, між позивачем та відповідачем були укладені усні договори позики коштів на загальну суму 240\~000,00 грн. Укладення таких договорів підтверджується розписками від 05.10.2021, 23.11.2021 та 07.09.2022, що написані власноручно відповідачем (а.с.\~6,\~7,\~8). Факт отримання відповідачем коштів в сумі 240\~000,00 грн в борг від позивача відповідачем не оспорювався. Як вбачається зі змісту розписок від 05.10.2021, 23.11.2021 та 07.09.2022, відповідач зобов`язався повернути позивачеві борг за першою вимогою. 14 серпня 2024 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] три вимоги на повернення коштів, в яких просив терміново, але не пізніше 30 днів з моменту отримання даної вимоги повернути кошти, які було отримано у борг відповідно до розписок. Відповідач свої зобов`язання у зазначений строк не виконав, борг позивачеві не повернув. У своїй постанові від 05.09.2018 у справі №756/8630/14-ц Верховний Суд зазначив, що ЦК України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про сурогати або замінники письмової форми правочину, які свідчать про додержання вимоги закону про письмову форму правочину. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. В свою чергу, згідно з вимогами статей\~525,\~526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Відповідно до частин 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договорами позики, що оформлені розписками щодо повернення позивачеві суми позики за вимогою позикодавця, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення на його користь з відповідача суми позики у розмірі 240\~000,00\~грн є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а відтак позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1,3 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.\~1 ч.\~3 ст. 133 ЦК). Судом встановлено, що позивачем заявлено стягнення з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~000,00 грн. Згідно з приписами ч.ч.\~1-6 ст.\~137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Судом встановлено, що у матеріалах справи міститься копія договору про надання правничої допомоги укладеного 04.11.2024 між [PERSON] та адвокатом Трачук Наталією Іванівною, Ордер на надання правничої допомоги серії АР №1198067 від 04.11.2024, акт приймання виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги, копія квитанції №355686 від 06.11.2024. За таких обставин, заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.\~141\~ЦПК України та приймаючи до уваги, що позовні вимоги судом задоволені, суд присуджує позивачу з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2\~400,00\~грн.

Outcome: approved