Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання договору купівлі - продажу житлового будинку дійсним та визнання права власності на житловий будинок. Свій позов мотивує тим, що 15.11.2014 між нею та відповідачем [PERSON] була укладена усна угода та оформлений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , та розташований на земельній ділянці площею 0,2527 га, кадастровий номер: 232188500:02:001:0003 для обслуговування житлового будинку і ведення особистого селянського господарства, шляхом складання письмової розписки про одержання грошової суми 4000,00 грн. В 2014 зазначений договір не було посвідчено нотаріально, за відсутністю коштів за нотаріальні послуги, в подальшому відповідач [PERSON] стала ухилятися від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу через свою постійну зайнятість та сімейні обставини. Позивач зі своєї виконала всі свої зобов`язання передбачені договором, та сплатила обумовлену договором суму за покупку. Відповідач [PERSON] при свідках передала позивачу правовстановлюючі документи з надвірними будівлями, якими на даний час позивач користується. На даний час відповідач на телефонні дзвінки не відповідає, а її місце проживання позивачу не відоме. Отже, врегулювати спір в досудовому порядку з відповідачем неможливе, а тому позивачка змушена звернулись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.04.2025 було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2025 було закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, подала заяву в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу відповідача та розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Будь-яких заяв та клопотань, в тому числі відзиву на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 4\~ст.223\~ЦПК\~України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч.\~2 ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши докази по справі, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивачем заявлені позовні вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним та як наслідок визнання за ним права власності на спірне майно. Позивачем на підтвердження заявлених вимог надано суду розписку\~від 15.11.2014 згідно з якою " [PERSON] отримала 4000 грн за продаж хати та земельної ділянки по [ADDRESS] , від [PERSON] ". Відповідно до ч.1\~ст. 206 ЦК України\~усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до п. 3,4 ч.1\~ст. 208 ЦК України\~у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою\~статті 206 цього Кодексу\~та інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ч.1\~ст. 209 ЦК України\~правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Власник нерухомого майна має право встановити (скасувати) вимогу нотаріального посвідчення договору (внесення змін до договору), предметом якого є таке майно чи його частина, крім випадків, якщо відповідно до закону такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на нерухоме майно та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Відповідно до\~ст. 657 ЦК України\~договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.3\~ст. 640 ЦК України\~договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно доч.1ст.220\~ЦКУкраїни\~у\~разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.\~Відповідно до ч.2 даної статті якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В той же час, відповідно до роз`яснень, даних в пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Згідно\~ст. 638 ЦК України\~істотною умовою будь-якого договору є предмет договору. Відповідно до\~ст. 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Укладений між сторонами договір містить всі суттєві умови: предмет договору, ціна продажу, умови оплати, перехід права власності, відповідальність сторін, тощо. Отже, при вирішенні справи про визнання дійсним договору купівлі-продажу для суду має першочергове значення з`ясування питання, чи була наявна між сторонами домовленість щодо всіх істотних умов договору. При цьому допустимими доказами такої домовленості можуть бути лише письмові докази, якими відповідно до ч. 1\~ст. 95 ЦПК\~є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Тобто для визнання договору дійсним у судовому порядку є недостатнім надання позивачем пояснень з приводу домовленості щодо всіх істотних умов договору, а відповідно до ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~такі обставини мають бути підтверджені письмовими доказами. До того ж необхідним є встановлення обставин дотримання сторонами вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених чч. 1 - 3, 5, 6\~ст. 203 ЦК України, оскільки їх недотримання визначено\~ст. 215 цього Кодексу\~в якості підстав недійсності правочину. Надана суду розписка від 15.11.2014 не містить будь-яких умов купівлі-продажу будинку, а сам текст містить лише «…отримала 4000 грн за продаж хати та земельної ділянки по [ADDRESS] » при цьому не вказуючи повну адресу, де розташований будинок, також в тексті нічого не вказано про інші будівлі і споруди, які розташовані на прибудинковій території. Також суд зазначає, що позивач звертаючись з позовом по визнання права власності на будинок не зазначила правового статусу земельної ділянки, на якій розташований даний об`єкт нерухомого майна. Крім того, однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину. Однак позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували ухилення [PERSON] від нотаріального посвідчення спірного договору, а навпаки в розписці від 15.11.2014 відповідач [PERSON] зазначила, що в призначений час погоджується на нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, не доведеністю їх належними і допустимими доказами, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити позивачці в задоволенні її позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed