Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

[PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 26 липня 2021 року у розмірі 1216715,09 грн., яка складається з суми заборгованості за позикою у розмірі 1132608,00 грн., що за курсом Національного банку України станом на день подання позовної заяви 04.06.2025 р. еквівалентно 27200, 00 США, та 3% річних станом на 04.06.2025 року (день звернення до суду) у розмірі 84107,09 грн. та стягнути судові витрати. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 26 липня 2021 року [PERSON] позичив у нього кошти у розмірі 27200 доларів США 00 центів, про що було укладено договір позики. Відповідно до п. 2.1. Договору 2.1. Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти в розмірі 27200,00 (двадцять сім тисяч двісті) доларів США 00 центів, що дорівнює еквіваленту 735705, 60 гри. (сімсот тридцять п`ять тисяч сімсот п`ять і гривень, 60 копійок), відповідно до курсу обміну долару США до української гривні, встановленого Національним Банком України і діючого на день укладення Договору, який дорівнює 27,048 гривень за один долар СІТІА, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно з п. 2.2. Договору, він є безвідсотковим, тобто Позичальник не сплачує будь-які проценти на користь Позикодавця за користування позикою та не надає інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами. Відповідно до п. 2.3. Договору всі розрахунки за ним здійснюються у іноземній валюті - доларах США у готівковій формі. Відповідно до п.4.1. Договору сторони погодили, що повернення отриманих сум позики здійснюється Позичальником готівкою щомісяця частками за наступним графіком: 600 \~ \~ \~ \~(шістсот) доларів США 00 центів до 26.02.2022 року 600 \~ \~ \~ \~(шістсот) доларів США 00 центів до 26.03.2022 року 600 \~ \~ \~ \~(шістсот) доларів США 00 центів до 26.04.2022 року 600 \~ \~ \~ \~(шістсот) доларів США 00 центів до 26.05.2022 року 600 \~ \~ \~ \~(шістсот) доларів США 00 центів до 26.06.2022 року 600 \~ \~ \~ \~(шістсот) доларів США 00 центів до 26.07.2022 року 600 \~ \~ \~ \~(шістсот) доларів США 00 центів до 26.08.2022 року 600 \~ \~ \~ \~(шістсот) доларів США 00 центів до 26.09.2022 року 600 \~ \~ \~ \~(шістсот) доларів США 00 центів до 26.10.2022 року 600 \~ \~ \~ \~(шістсот) доларів США 00 центів до 26.11.2022 року 600 (шістсот) доларів США 00 центів до 26.12.2022 року 20600 (двадцять тисяч шістсот) доларів США 00 центів до 26.01.2023 року. Згідно п.4.3. факт повернення повної або часткової суми позики підтверджується власноручно підписаною розпискою (заявою) Позикодавця про одержання грошових коштів за Договором, яку Позикодавець зобов`язаний надати Позичальнику одночасно із отриманням грошових коштів. У разі відсутності розписки (заяви) від Позикодавця про одержання грошових коштів, позика вважається такою, що не повернута. Відповідач свої зобов`язання згідно з договором та у вказані в Договорі не виконав. Він неодноразово звертався до нього з вимогою повернути мені гроші, однак відповідач гроші йому не повертає та ухиляється від виконання своїх боргових зобов`язань. Вказані підстави змусили його звернутися за захистом порушеного права до суду. 04.06.2025 року, згідно інформації НБУ, офіційний курс гривні щодо іноземних валют становить : 41,6385 грн. за 1 долар США . Тобто, сума, яку позивачу повинен повернути відповідач відповідно до офіційного курсу гривні до іноземної валюти (долар США), становить 1 132 608, 00 грн. (27200*41. 64). Зваживши у\~сукупності наведені\~вище обставини,\~вважає за\~необхідне стягнути\~з відповідача\~на його\~користь заборгованість\~у сумі\~27200,00\~доларів США,\~що становить\~1132608,\~00\~грн.\~за офіційним\~курсом НБУ.\~Крім того,\~з відповідача\~слід стягнути\~на його\~користь ще\~підлягають сплаті\~три проценти\~річних,\~які вираховуються\~з урахуванням\~порядку повернення\~позики.\~Станом на\~день звернення\~до суду 3%\~річних станом\~становить 84107,09\~грн. Всього сума, яку йому заборгував відповідач складає 1216715 грн. 09 коп., крім того ним понесено судові витрати, які складаються з судового збору за подання позовної заяви у розмірі 12167, 15 грн., 605, 60 грн. за подання заяви по забезпечення позову та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень) в загальній сумі 27772, 75 грн. У судове засідання позивач не прибув, його представник адвокат Баланюк В.М. направила до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила заслухати справу в її відсутності, не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Крім того, просила здійснити розподіл судових витрат у вигляді судового збору, щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, таку просила залишити без розгляду. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час розгляду справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у його відсутності з ухваленням заочного рішення та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку визначеному ст. 247 ч. 2 ЦПК України, з ухваленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону ( ст.5 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що згідно договору позики, який укладено між сторонами 26 липня 2021 року [PERSON] отримав від [PERSON] кошти в сумі 27200 доларів США, які зобов`язався повернути згідно графіка визначеного договором. На момент звернення до суду, заборгованість згідно вказаного договору не погашена. Відповідно до ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається в простій письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві грошову суму, що була передана останньому в строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд враховує наведений нижче висновок, викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач, зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Суд, вважає достовірним розрахунок проведений позивачем не отриманих процентів від суми позики. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач не дотримався та не виконав умови договору позики, що ним не спростовано, тому вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення з відповідача судового збору за подання позовної заяви у розмірі 12167, 15 грн., та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 605, 60 грн. то суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилом п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позову в розмірі 12167, 15 грн., та 605, 60 грн. за подання заяви про забезпечення позову.

Outcome: approved