Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

Позивач 20.05.2024 року звернулась до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати за нею право власності на квартиру загальною площею 32,6 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю. Позов мотивований тим, що позивач з 03.02.1998 року зареєстрована та проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Підставою реєстрації в квартирі слугувало розпорядження виконавчого комітету Ленінської районної ради № 44/1-р від 02.02.1998 року «Про дозвіл тимчасового мешкання та прописку», яке було видане батьку позивача [PERSON] . З 03.02.1998 року по дату звернення до суду позивач безперервно проживала в зазначеній квартирі, вільно нею користувалась, підтримувала її в належному стані. У позивача були відсутні будь-які документи, які б підтверджували право власності на неї, а також технічна документація на квартиру. У 2023 році позивач звернулась до адвоката з метою отримання допомоги в пошуку правовстановлюючих документів та з`ясування належності права власності на квартиру. У відповідь на запит Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради від 05.01.2024 року повідомив, що інформація щодо прийняття у власність спірної квартири у Департаменті відсутня; проект рішення щодо прийняття у власність Дніпровської міської територіальної громади у Департаменті не готувався. У відповіді КП «ДМБТІ» ДМР від 23.01.2024 року повідомлено, що реєстрація права власності станом на 31.12.2012 року та технічна інвентаризація як окремого об`єкта нерухомого майна квартири [ADDRESS] не проводилась. Згідно з відповіддю Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях від 28.02.2024 року відомості про нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] від суб`єктів управління до Фонду державного майна України з метою внесення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності не надавалось. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 22.05.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 21.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. 04.07.2025 року до суду надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача просив суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що з наданих доказів не можна зробити висновок про заволодіння будинком в порядку набувальної давності, докази утримання квартири в належному стані, здійснення поточного ремонту тощо. Відповідно до розпорядження виконавчого комітету Ленінської районної ради від 02.02.1998 року № 44/1-р батьку позивача [PERSON] з родиною було тимчасово дозволено мешкати за спірною адресою до вирішення житлового питання. Житлове питання [PERSON] про звільнення цією квартири вирішено провести у поточному році, тобто у 1998 році. Дозвіл на проживання в спірній квартирі надано тимчасово. 16.08.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просила задовольнити позов, посилаючись на те, що вона не знала та не знає хто є власником спірної квартири. Окрім позивача в квартирі ніхто не проживає, хто міг би претендувати на квартиру. Балансова належність житлового будинку [ADDRESS] за місцевою радою на підставі рішення виконкому № 486 від 08.09.1989 року не доводить належність спірної квартири [ADDRESS] місцевій раді. Позивач [PERSON] , її представник адвокат Жеромський С.В. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача територіальної громади в особі Дніпровської міської ради позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що розпорядженням виконавчого комітету Ленінської районної ради № 44/1-р від 02.02.1998 року «Про дозвіл тимчасового мешкання та прописку» дозволено тимчасове мешкання та прописку [PERSON] з родиною у звільненій однокімнатній квартирі [ADDRESS] до вирішування житлового питання [PERSON] . Житлове питання про звільнення цієї квартири провести у поточному році (а.с. 38). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 41). [PERSON] є донькою [PERSON] , з 03.02.1998 року зареєстрована та проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 39-40). Зазначені обставини також підтверджені свідком [PERSON] , допитаної за клопотанням позивача , яка показала, що знайома з позивачкою з 2011 року , вона дійсно більше десяти років проживає у спірній квартирі. Згідно з відповіддю Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради від 05.01.2024 року № 3/12-71 станом на 01.01.2024 року у комп`ютерній базі приватизованого житлового фонду Департаменту відсутня інформація щодо передачі у власність шляхом приватизації квартири [ADDRESS] . У відповіді КП «ДМБТІ» ДМР від 23.01.2024 року № 751 зазначено, що реєстрація права власності станом на 31.12.2012 року та технічна інвентаризація як окремого об`єкта нерухомого майна квартири [ADDRESS] не проводилась. Станом на 31.12.2012 року згідно облікових книг, житловий будинок літ. А-5 по [ADDRESS] зареєстрований (балансова належність) за Місцевою радою на підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 486 від 08.09.1989 року, про що зроблено запис в обліковій книзі № 19 за реєстраційним номером № 529 (а.с. 35). Згідно з відповіддю Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях від 28.02.2024 року № 18-09-00993 відомості про нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] від суб`єктів управління до Фонду державного майна України з метою внесення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності не надавалось (а.с. 37). Згідно зі ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. [PERSON] (його дружина та донька) вселилися у спірну квартиру без законних для цього підстав , не маючи ордеру, не знаходячись на квартирному обліку або на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, тобто вселились в квартиру з порушенням встановленого ЖК України порядку, незаконно. У якості правової підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України позивач посилається на те, що вона з 03.02.1998 року добросовісно заволоділа квартирою та продовжує відкрито і безперервно володіти нею по теперішній час, вільно нею користується, підтримує в належному стані. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Безтитульне володіння це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Окрім того, враховуючи положення частини першої та третьої статті 1277 ЦК України слід дійти висновку, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом від умерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року по справі № 201/12550/16-ц (провадження 61-19156св18). У зв`язку з наведеним вище, суд приходить до висновку по те, що в діях позивача при вселенні у спірну квартиру не було добросовісності, що є обов`язковою умовою та юридично значимим фактом, що підлягає доведенню при визнанні права власності за набувальною давністю. Таким чином, не допускається набуття права власності за набувальною давністю недобросовісними володільцями незалежно від часу володіння чужим майном чи відкритості володіння ним. . Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі, якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Враховуючи, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, суд доходить висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed