Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Ленько М.Ю. звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та станом на 15.04.1991 року членами такого були: позивачка [PERSON] , [INFO]., дідо позивачки [PERSON] ,[INFO], баба позивачки [PERSON] , [INFO], мати позивачки [PERSON] , [INFO]., батько позивачки [PERSON] , [INFO]. та брат позивачки [PERSON] , [INFO]., а виходячи із принципу рівності часток у майні колгоспного двору, кожен із даних осіб володіли станом на 15.04.1991р. часткою у розмірі по 1/6 у такому майні. Зазначила те, що [INFO] помер дідо позивачки - [PERSON] та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на 1/6 частки у майні колгоспного двору. Ствердила, що після смерті [PERSON] спадщину прийняли його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] . Факт прийняття ними спадщини стверджується тим, що такі фактично вступили в управління спадковим майном після смерті [PERSON] (доглядали за житловим будинком, проводили поточні ремонти, обробляли земельну ділянку, сплачували податки, комунальні платежі). З огляду на що вважає, що їх, [PERSON] та [PERSON] частки у спірному житловому будинку збільшились і становлять по 1/4 частці за кожною (по 1/6 частці, яка належала їм як членам колгоспного двору + по 1/12 (1/6:2) частці, яку вони успадкували після смерті чоловіка і батька [PERSON] ). Вказала, що [INFO] померла [PERSON] , та після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на 1/4 частку у спірному майні (1/6 частки, яка належала їй як члену колгоспного двору + 1/12 частки, яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] ). Ствердила, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла її дочка [PERSON] (мати позивачки). Факт прийняття спадщини стверджується тим, що така фактично вступила в управління спадковим майном після смерті своєї матері (доглядала за житловим будинком, проводила поточні ремонти, обробляла земельну ділянку, сплачувала податки, комунальні платежі). З огляду на що вважає, що частка [PERSON] у спірному житловому будинку збільшилась і становить 1/2 частки (1/4 частки, яка належала їй + 1/4 частки, яку вона успадкувала після смерті матері [PERSON] ). Зазначила, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , який за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом були в рівних частинах його дружина [PERSON] та діти: позивачка [PERSON] та [PERSON] (брат позивачки). Ствердила, що такі прийняли спадщину після смерті [PERSON] , так як спільно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого строку не заявили про відмову від прийняття спадщини. Таким чином, їхні частки зросли та становлять: [PERSON] 5/9 частки (1/2 частки, яка належала їй + 1/18 частки, яку успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] ), позивачки [PERSON] та [PERSON] по 2/9 частки (по 1/6 частки, які належали їм як членам колгоспного двору + по 1/18 частці, яку вони успадкували після смерті батька [PERSON] ). Вказала, що [INFO] помер брат позивачки - [PERSON] , який за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. Єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом була його мати [PERSON] . Ствердила, що така прийняла спадщину після смерті сина [PERSON] , так як спільно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом встановленого строку не заявила про відмову від прийняття спадщини. Таким чином, частка [PERSON] зросла та становить 7/9 (5/9 частки, яка належала їй + 2/9 частки, яку успадкувала після смерті сина [PERSON] ). Покликалася на те, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , яка за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. Ствердила, що єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після її смерті є її дочка - позивачка [PERSON] , яка прийняла дану спадщину. Факт прийняття нею спадщини стверджується поданою до нотаріуса заявою про прийняття спадщини. З огляду на що вважає, що позивачка [PERSON] стала одноосібним власником даного житлового будинку за вищевказаною адресою (1/6 частки як члену колгоспного двору+ 1/18 частки, яку успадкувала після смерті батька [PERSON] +7/9 частки, яку успадкувала після смерті матері [PERSON] ). Покликалася на те, що з метою оформлення своїх спадкових прав позивачка [PERSON] звернулась до нотаріуса, однак у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок не має можливості, так як такий відносився до суспільної групи «колгоспний двір». Ствердила, що у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння, нотаріус роз`яснив позивачці звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності. З огляду на наведене, просить суд визнати за позивачкою [PERSON] право власності на спірне будинковолодіння за вищевказаною адресою. Ухвалою судді від 01.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь); задоволено клопотання представника позивачки - адвоката Ленько М.Ю. про витребування доказів. Позивачка [PERSON] , в підготовче судове засідання не з`явилася, проте подала через канцелярію суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить розглядати справу без її участі. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, проте надіслав на адресу суду клопотання в якому зазначив, що позовні вимоги визнають та просять розглядати справу у їх відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяви-повідомлення №№ 667/01-16, 670/01-16, 671/01-16, 669/01-16, 668/01-16 від 17.10.2025р.; копії сторінок із спадкової справи №187/2024, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , копії сторінок із спадкової справи №796/201, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , копії сторінок із спадкової справи №795/2017, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , копії сторінок із спадкової справи №277/2018, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), а також клопотання про здійснення розгляду даної справи у його відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області відносилося до суспільної групи «колгоспний двір», членами такого були: позивачка [PERSON] , [INFO]., дідо позивачки [PERSON] ,[INFO], баба позивачки [PERSON] , [INFO], мати позивачки [PERSON] , [INFO]., батько позивачки [PERSON] , [INFO]. та брат позивачки [PERSON] , [INFO]., що підтверджується випискою із погосподарської книги по селу Заверхи, - про суспільну групу двору та склад його членів станом з 01.04.1988 по 15.04.1991р.р. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок №5-24/26 і №69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто кожен по 1/6 частці будинковолодіння за вищевказаною адресою. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті діда позивачки - [PERSON] . Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст.524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст.534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. У відповідності до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.ст.548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК України спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO] , то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 18.07.1963 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входило право на 1/6 частки спірного будинковолодіння за вищевказаною адресою, що належала йому як члену колгоспного двору. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Із довідки, виданої виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області №431 від 25.07.2025 року вбачається, що після смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступила його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , які доглядали житловий будинок, проводили поточні ремонтні роботи, обробляли земельну ділянку, сплачували податки, комунальні платежі. У відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії вказаних осіб як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що такі особи вчинили дії, які свідчать про прийняття ними спадщини. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі право власності на 1/6 частку спірного будинковолодіння, що належало йому як члену колгоспного двору, успадкували його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] по 1/12 частки відповідно. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті баби позивачки - [PERSON] . До складу даної спадщини входило право на 1/4 частку спірного будинковолодіння [ADDRESS] , що належала їй (1/6 частки як члену колгоспного двору + 1/12 частки, яку успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] ). Відповідно до копій сторінок спадкової справи №277/2018, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка - [PERSON] (мати позивачки). Факт прийняття нею спадщини стверджується фактичним вступом в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою, виданої Чернівською сільською радою Мостиського району Львівської області №626 від 17.04.2018 року. На частину спадкового майна спадкоємиці [PERSON] було видано свідоцтва про право на спадщину за законом.Спадщина, на яку видане свідоцтва, складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективні власності АТП «Галичина» Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області, розміром 2,26 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавиці [PERSON] спадкове майно, в тому числі право власності на 1/4 частку спірного будинковолодіння, що належало їй, успадкувала її дочка [PERSON] . [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті батька позивачки - [PERSON] . До складу даної спадщини входило право на 1/6 частки спірного будинковолодіння за вищевказаною адресою. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з копій сторінок спадкової справи №795/2017, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , саме дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Факт прийняття ними спадщини стверджується спільним проживанням зі спадкодавцем [PERSON] , згідно довідки, виданої виконкомом Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області №2185 від 30.08.2017 року. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (позивачка) стали фактичними власниками наступних часток у спірному будинковолодінні, а саме: [PERSON] - 5/9 частки (1/6 частки, що належала їй як члену колгоспного двору + 1/12 частки, яку вона успадкувала після смерті батька [PERSON] + 1/4 частки, яку вона успадкувала в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] + 1/18, яку успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] ), а [PERSON] та [PERSON] - по 2/9 частки ( по 1/6 частки, що належали їм як членам колгоспного двору + по 1/18 частки, яку вони успадкувала після смерті батька [PERSON] ). [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті брата позивачки - [PERSON] . До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , входило право на 2/9 частки спірного будинковолодіння [ADDRESS] . Відповідно до копій сторінок спадкової справи №796/201, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину після смерті [PERSON] прийняла його мати - [PERSON] . Факт прийняття нею спадщини стверджується спільним проживанням зі спадкодавцем, згідно довідки виданої виконкомом Чернівської сільської ради Мостиського району Львівської області № 2770 від 02.11.2017 року. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі право власності на 2/9 частки спірного будинковолодіння (1/6 частки, що належала йому як члену колгоспного двору + 1/18 частки, яку він успадкував після смерті батька [PERSON] ), успадкувала його мати [PERSON] . [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті матері позивачки - [PERSON] , яка за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавиці [PERSON] , входило право на 7/9 частки спірного будинковолодіння [ADDRESS] . Відповідно до копій сторінок спадкової справи №187/2024, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивачка [PERSON] , як спадкоємиця за законом першої черги, спадщину після смерті останньої прийняла - звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини (отже, факт прийняття нею спадщини підтверджується поданою нотаріусу заявою про прийняття спадщини). Інших спадкоємців майна [PERSON] , крім позивачки [PERSON] судом не встановлено. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавиці [PERSON] спадкове майно, в тому числі право власності на 7/9 частки спірного будинковолодіння успадкувала саме її дочка [PERSON] (позивачка). Таким чином, позивачка [PERSON] стала фактичним власником спірного будинковолодіння (1/6 частки, яка належала їй як члену колгоспного двору + 1/18 частки, яку успадкувала після смерті батька [PERSON] + 7/9 частки, яку успадкувала після смерті матері [PERSON] ). При цьому, нотаріусом позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину на дане спадкове майно - спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, така відмова була зумовлена відсутністю належних правовстановлюючих документів. Нотаріус роз`яснив позивачці [PERSON] можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку в судовому порядку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватися з 1 січня 2013 року. З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний будинок з господарськими спорудами за вищевказаною адресою та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивачки [PERSON] на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим така звернулася до суду із вказаним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 20.05.2024 року, копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 24.04.2017 року, копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 02.11.2015 року, копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02.04.2004 року, копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.10.1996 року; копіями сторінок із спадкової справи №187/2024, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , копіями сторінок із спадкової справи №796/201, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , копіями сторінок із спадкової справи №795/2017, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , копіями сторінок із спадкової справи №277/2018, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори); випискою із погосподарської книги по с. Заверхи, - про суспільну групу двору та склад його членів станом з 01.04.1988-15.04.1991р.р.; листом-повідомленням нотаріуса про відмову у оформленні спадкових прав на спірне будинковолодіння; звітом про оцінку майна; копією свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] від 03.12.1951 року, згідно якого [PERSON] , [INFO], після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »; копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 17.02.1954 року; копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] від 21.07.1979 року; копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 26.05.1980 року; копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 19.01.1985 року; копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.10.2015 року, згідно якого [PERSON] , [INFO] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »; копією паспорта позивачки [PERSON] ; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивачки [PERSON] на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, в цілому.

Outcome: approved