Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та за договором інвестування. В обґрунтування якого зазначив, що 21.10.2020 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено Договір інвестування №6/2020 ГС. У відповідності до п. 2.1. Договору, відповідач [PERSON] , як отримувач інвестицій, зобов`язується своїми силами забезпечити систематичне отримання прибутку в бізнес-проєкті, в якому [PERSON] , як інвестор, виконує цільове фінансування шляхом надання інвестиційних коштів, а отримувач інвестиції зобов`язується забезпечити вклад наданих інвестиційних коштів в бізнес-проєкт, вказаний у п. 2.2 Договору, та виконувати цільове використання наданих інвестиційни коштів. Відповідно до пп. «а» п. 2.2 Договору, бізнес-проєктом по цьому Договору є ТОВ «ЭКО ФІШ УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 42244805), основним видом діяльності якого є переробка и виготовлення рибної продукції. Отримувач інвестицій на суму грошових коштів, переданих інвестором, здійснює закупку продукції для подальшої реалізації і отримання прибутку. Сума інвестиції склала 300 000,00 грн., строк дії договору - 1 (один) рік, тобто до 21.10.2021 року. Відповідно до п. 4.3. Договору, відповідач [PERSON] , зобов`язався сплачувати йому щомісячно 7% від суми інвестиції, тобто 21 000,00 грн. 21.10.2020 року він передав відповідачу [PERSON] суму коштів у розмірі 300 000,00 грн. на виконання умов договору, з метою отримання прибутку, підтвердженням чого виступила письмова розписка. Разом з тим, відповідач жодного разу не сплачував щомісячні відсотки, а у зазначений договором строк 21.10.2021 року інвестиційні кошти у розмірі 300 000,00 грн. не повернув. З 21.10.2021 року відповідач пояснював неможливість повернення коштів проблемами, які виникли із бізнес-проєктом, проте з часом перестав виходити на зв`язок та з`являтись за місцем його проживання, а тому у досудовому порядку повернути кошти не вбачається за можливе. З огляду на викладене, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 300 000,00 грн. за розпискою, та 735 00,00 грн. відсотків за користування грошовими коштами за Договором інвестування №6/2020 ГС, за 35 місяців прострочення повернення суми інвестування. Ухвалою суду від 12.01.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 14). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Крепель Д.І. підтримав позов з підстав, викладених у ньому та просив задовольнити. В подальшому від представника позивача надійшло клопотання, в якому він просить суд, судовий розгляд без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 91). Відповідач [PERSON] , належним чином, у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, викликався до суду судовою повісткою за адресою реєстрації, однак конверт повернувся до суду без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 20, 43, 49, 66, 116, 135, 148). Від представника відповідача [PERSON] адвоката Працевитого Г.О. надійшло клопотання, в якому він просить суд здійснювати розгляд справи без його участі та без участі відповідача (а.с. 53-54). Ухвалою суду від 26.06.2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті (а.с. 120). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. 21.10.2020 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено Договір інвестування №6/2020 ГС (а.с. 3). У відповідності до п. 2.1. Договору, відповідач [PERSON] , як отримувач інвестицій, зобов`язується своїми силами забезпечити систематичне отримання прибутку в бізнес-проєкті, в якому позивач [PERSON] , як інвестор, виконує цільове фінансування шляхом надання інвестиційний коштів, а отримувач інвестиції ( [PERSON] ) зобов`язується забезпечити вклад наданих інвестиційний коштів в бізнес-проєкт, вказаний у п. 2.2 Договору, та виконувати цільове використання наданих інвестиційний коштів. Відповідно до пп. «а» п. 2.2 Договору, бізнес-проєктом по цьому Договору є ТОВ «ЭКО ФІШ УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 42244805), основним видом діяльності якого є переробка и виготовлення рибної продукції. Отримувач інвестицій на суму грошових коштів, переданих інвестором, здійснює закупку продукції для подальшої реалізації і отримання прибутку. У відповідності до п. 3 Договору, договір вступає в силу з 21.10.2020 року і діє до 21.10.2021 року. У відповідності до п. 4.3. Договору, отримувач інвестицій зобов`язується виплачувати інвестору щомісячний відсоток 7% від суми вкладу інвестора. Сума інвестиційних коштів 300 000,00 грн. Щомісячний платіж 21 000,00 грн. кожне 11-е число місяця. У відповідності до п. 5.1. Договору, після закінчення строку цього Договору, отримувач інвестицій зобов`язаний повернути інвестору інвестиційні кошти. Сторони можуть продовжити дію даного договору на підставі додаткової угоди, яке підписане сторонами (п. 5.2. Договору). Із своєї сторони, позивач [PERSON] , як інвестор, повністю виконав взяті на себе зобов`язання передбачені п.4.3. Договору, тобто, передав відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 300 000,00 грн., що підтверджується розпискою від 21.10.2020 року (а.с. 7). Станом на 21.10.2021 року відповідач [PERSON] , всупереч умовам Договору інвестування №6/2020 ГС від 21.10.2020 року, не повернув позивачу [PERSON] суму інвестування у розмірі 300 000,00 грн. Крім того, відповідач [PERSON] , всупереч умовам Договору інвестування №6/2020 ГС від 21.10.2020 року, протягом 35 (тридцяти п`яти) місяців за період з 21.10.2020 року по 21.10.2023 року не сплачував позивачу [PERSON] щомісячний відсоток - 7% від суми вкладу, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 735 000,00 грн. (21 000,00 грн. х 35 міс.), що стало підставою для звернення до суду. За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень статті 11 ЦК України за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526, ч.1 ст. 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначеним змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Згідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень статей 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. У чинному законодавстві відсутнє визначення поняття «інвестиційний договір», але ним визначені окремі види інвестиційних договорів: концесійні договори, угоди про розподіл продукції, договори про спільну інвестиційну діяльність і де - які інші. При ідентифікації інвестиційного договору і формулюванні такого поняття слід враховувати численність існуючих варіантів його визначення. Вважається, що ключовим моментом у визначенні поняття може бути економічна доцільність (ефективність), тобто оптимальне співвідношення інтересів інвестора та держави на всіх стадіях здійснення інвестиційних відносин. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» основним правовим документом, що регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є інвестиційний договір. Він є правовою формою взаємовідносин між інвес\-тором та іншими учасниками інвестиційної діяльності. Договір повинен відповідати економічній сутності інвестування, тобто закріплювати факт вкладення коштів в об`єкт інвестування. А саме інвестування, у свою чергу, поділяється на: - самоінвестування, тобто інвестування власної підприємницької діяльності. У цьому випадку інвестиційні відносини не матимуть двостороннього зобов`язального характеру; - інвестування діяльності іншої особи, у якому беруть участь два суб`єкти інвестиційної діяльності - інвестор і суб`єкт підприємницької діяльності. Термін «інвестиційний договір» в юридичній літературі розглядається у вузькому і широкому розумінні. У вузькому розумінні цей термін застосовується стосовно угод між інвестором і учасниками інвестиційного процесу щодо вкладення та реалізації інвестицій. У широкому розумінні цей термін застосовується щодо договорів, які укладаються між інвестором та іншими учасниками інвестиційної діяльності і спрямовані на реалізацію будь-яких видів і форм інвестицій з метою одержання прибутку або досягнення соціального ефекту. Отже, за своїми правовими ознаками інвестиційний договір визначається як договір, однією зі сторін якого є інвестор (юридична або фізична особа або держава), а іншою - сторона, яка приймає інвестиції, - реципієнт (фізична або юридична особа, як та, що існує, так і спеціально створена інвестором, а також держава), який регулює відносини з приводу довгострокового вкладення майна, майнових прав та інших цінностей, що мають ринкову вартість (у певному вигляді, формі та кількості), в обраний об`єкт інвестування (реальний, фінансовий або інтелектуальний, які передбачені законодавством України з метою отримання прибутку, що мають ризиковий характер. Ризик в інвестиційних договорах обумовлюється такими факторами: значним розривом у часі між укладенням договору та досягненням його мети, тобто реалізацією; сам характер інвестування передбачає передачу цінностей та включення їх у підприємницький обіг, що також має певний ступінь ризику. Позовні вимоги за інвестиційним договором можуть бути досить різноманітними, оскільки вони залежать від конкретних умов договору, характеру порушення та мети, яку переслідує позивач. Категорії позовних вимог, які можуть виникнути: вимоги про виконання зобов`язань в натурі; передачу інвестиційного об`єкта; виконання робіт або надання послуг: забезпечення доступу до інформації або управління: вимоги про стягнення грошових коштів. Вимоги про стягнення грошових коштів можуть уключати: стягнення суми інвестицій: У випадку, якщо інвестиції не були повернуті в обумовлений термін або проект не був реалізований; стягнення дивідендів або прибутку: Якщо договір передбачав розподіл прибутку, але інвестор його не отримав; стягнення неустойки (штрафів, пені): За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань, якщо договір передбачав такі санкції; стягнення збитків: Якщо внаслідок порушення договору інвестор зазнав збитків (реальні збитки та упущена вигода). Для стягнення збитків необхідно довести їхній розмір та причинно-наслідковий зв`язок між порушенням та збитками; стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами: Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, якщо інвестор не отримав належні йому кошти вчасно. Тобто інвестиційний договір передбачає можливість висунення вимог про стягнення грошових коштів, що споріднює його з договором позики, у даному конкретному випадку. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В постанові від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17 Велика Палата ВС пояснила, що відповідно принципу «jura novit curia» суд зобов`язаний самостійно перевірити доводи сторін під час розгляду справи. З`ясувавши ж, що сторона чи інший учасник процесу, обґрунтовуючи свої вимоги або заперечення, посилається на неналежні норми права, суд має самостійно кваліфікувати спірні відносини та прийняти рішення на основі правильних норм матеріального і процесуального права, тобто застосовує положення, які дійсно регулюють відповідні правовідносини. Зазначає, що самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Також у вказаній постанові Велика Палата ВС окреслила такі обов`язки суду: надати правову кваліфікацію відносинам сторін з огляду на факти, встановлені під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Додатково про обов`язок суду застосувати принцип «jura novit curia» Велика Палата ВС нагадала в постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, а саме що неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Отже, з огляду на принцип «jura novit curia», встановивши що між сторонами виникли правовідносини, що не випливають з договору, суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов незалежно від посилань позивача, та застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм і тим самим вирішити спір на підставі належних приписів матеріального права. З огляду на вищевикладене, суд наголошує, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають з невиконання умов інвестиційного договору, а не договору позики. За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Позика (інвестиція) вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що надавалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів інвестору. У відповідності зі ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Зазначений розрахунок заборгованості позивача відповідачем не спростовано, даних, які б спростовували викладені у позові обставини суду не надано, та не надано даних щодо погашення заборгованості. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази невиконання відповідачем своїх обов`язків, та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для задоволення позовних вимог. Водночас, перевіряючи умови Договору, укладеного між сторонами, та правильність розрахунків, здійснених позивачем, суд дійшов до висновку, що стягнення з відповідача [PERSON] відсотків річних за період з 22.10.2021 року по 21.10.2023 року задоволенню не підлягає. Строк дії Договору інвестування №6/2020 ГС від 21.10.2020 року закінчився 21.10.2021 року. Додаткові угоди до Договору інвестування №6/2020 ГС від 21.10.2020 року, зокрема про пролонгацію дії основного договору, що передбачено п. 5.2 Договору, між сторонами укладені не були. Таким чином, 22.10.2021 року зобов`язання між сторонами спору за Договором інвестування №6/2020 ГС від 21.10.2020 року, припинилися. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за Договором інвестування №6/2020 ГС від 21.10.2020 року у розмірі 300 000,00 грн., відсотків від суми інвестиційного вкладу за період 21.10.2020 року по 21.10.2021 року у розмірі 252 000,00 грн. (з розрахунку: 21 000,00 грн. х 12 міс.), а всього у розмірі 552 000,00 грн. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 5 519,65 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог (з розрахунку: 10 350,00 грн. х 53,33 %; де 1 035 000,00 грн. - ціна позову, 552 000,00 грн. - сума задоволених позовних вимог).

Outcome: partial