Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог органу опіки та піклування Мологівської сільської ради про позбавлення батьківських прав та визнання опікуном неповнолітніх дітей. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є донькою позивача [PERSON] та матір`ю неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач, з моменту народження дітей ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по їх вихованню, довгий час не приймає участі у їх утриманні і вихованні, так як не працює та не має ніякого доходу, тобто утриманням та вихованням своїх дітей не займається, станом здоров`я та їх розвитком не цікавиться. За місцем проживання вона характеризується негативно, ніде не працювала та не працює, постійного доходу не мала та не має. За місцем реєстрації не проживає. Внаслідок вказаних дій відповідач залишила своїх дітей у бабусі, а сама веде недостойний спосіб життя, вживала та вживає спиртні напої, ніде не працювала і не працює, матеріально не забезпечувала і не забезпечує своїх дітей, не цікавилася їх навчанням та взагалі з січня 2025 року не відвідувала та не відвідує їх, створились умови, які шкодять інтересам дітей. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.04.2025 було відкрито загальне позовне провадження по даній справі. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.08.2025 було задоволено клопотання позивача [PERSON] про виклик свідків та закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Короткий виклад позицій сторін по справі У судовому засіданні 29.08.2025 року позивач просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав, оскільки вона фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, залишила дітей на позивача, зловживала алкогольними напоями, не приділяла належної уваги вихованню та догляду за дітьми. Востаннє бачила відповідачку навесні поточного року, після чого її місце перебування невідоме. У судовому засіданні 29.08.2025 року був допитаний свідок [PERSON] , яка пояснила, що є сусідкою сторін. Повідомила, що відповідачка часто вживала алкогольні напої, не приділяла уваги дітям, належного догляду за ними не здійснювала. За словами свідка, відповідачка била молодшу дитину, а старша неодноразово тікала, але раніше і її била. Востаннє свідок бачила відповідачку приблизно дев`ять місяців тому, її теперішнє місце перебування невідоме. Діти постійно проживають із бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] , які фактично здійснюють їх виховання та догляд майже протягом усього життя. У судовому засіданні 29.08.2025 був допитаний свідок [PERSON] , яка пояснила, що є хрещеною матір`ю двох дітей. З її слів, діти майже з народження проживають із бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] , які здійснюють їх виховання та повністю забезпечують усім необхідним. Відповідачка, починаючи з січня 2025 року, залишила місце проживання та пішла у невідомому напрямку. Навесні свідок один раз бачила відповідачку на вулиці у нетверезому стані. У судове засідання 24.10.2025 року позивач [PERSON] не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила її позовні вимоги задовольнити. У судове засіданні 24.10.2025 року відповідач [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду повідомлялась, причини неявки суду не відомі. У судове засідання 24.10.2025 року представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог органу опіки та піклування Мологівської сільської ради не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги позивача та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] підтримують. Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Зловживанням процесуальними правами в розумінні процесуального закону є, крім іншого, вчинення (або не вчинення) дій, спрямованих на безпідставне затягування розгляду справи. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, закріплено право кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Тобто зловживання процесуальними правами, спрямоване на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників цього процесу та вимоги названих Конвенції та Кодексу. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку. З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду слідує, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом. У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки Враховуючи, що справа тривалий час перебуває на розгляді в суді, матеріали містять необхідні докази для її розгляду, суд вирішив розглянути справу без участі відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування, висновки суду Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що мати дітей - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] згідно витягу з реєстру Мологівської територіальної громади від 14.05.2025 року, але фактично там не проживає. Відомості про батька малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, № витягу: 00050312242 від 27.03.2025 року вказані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері). Відомості про батька малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, № витягу: 00050312676 від 27.03.2025 року і вказані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України ( за вказівкою матері). Згідно характеристики №138 від 09.02.2025 року, виданої відділом «Центр надання адміністративних послуг» Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, гр. [PERSON] з дітьми, перебуває на обліку як родина, яка перебуває в складних життєвих обставинах. Малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебувають на обліку в службі у справах дітей Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, як діти, які перебувають в складних життєвих обставинах. Інші відомості в сільській раді відсутні. Згідно довідки №136 від 03.02.2025 року, виданої відділом «Центр надання адміністративних послуг» Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, гр. [PERSON] та її малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки №134 від 03.02.2025 року, виданої відділом «Центр надання адміністративних послуг» Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на гр. [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про те, що відповідно до погосподарської книги №28 по селу Сухолужжя, за 2021-2025 роки, особовий рахунок № [NUMBER] до складу сім`ї входять: 1. [PERSON] , [INFO] - батько 2. [PERSON] , [INFO] - мати 3. [PERSON] , [INFO] - брат 4. [PERSON] , [INFO] - сестра 5. [PERSON] , [INFO] - племінник 6. [PERSON] , [INFO] - донька 7. [PERSON] , [INFO] - син Згідно наказів служби у справах дітей Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №2, №3 від 28.01.2025 року малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] поставлені на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах. Згідно наказу відділу соціального захисту населення Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №05-ос від 17.02.2025 року «Про надання соціальної послуги «соціальний супровід сімей/осіб, які перебувають у складних життєвих обставинах» сім`ю [PERSON] взято на безоплатне соціальне обслуговування, надання соціальної послуги «соціальний супровід сімей/осіб, які перебувають у складних життєвих обставинах». Дана родина потрапила в поле зору служби у справах дітей Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області ще у 2024 році. Працівниками служби у справах дітей Мологівської сільської ради проводилась відповідна профілактична робота щодо утримання та виховання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] їх матір`ю [PERSON] , яка на той час проживала за адресою: [ADDRESS] , були складені акти обстеження умов проживання та протоколи профілактичних бесід від 30.10.2024 року, 30.11.2024 року, 04.12.2024 року, 10.01.2025 року, 16.01.2025 року. 13.12.2024 року подано клопотання до відділу Білгород-Дністровського РВ ГУ НП в Одеській області щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності по ст.184 КУпАП за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків. 21.01.2025 року до служби у справах дітей Мологівської сільської ради надійшло подання №10 від ОЗО «Випаснянський ліцей» Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, що малолітня [PERSON] , [INFO] повідомила класному керівнику, що їх мати - [PERSON] знову їх залишила у бабусі і її місцезнаходження не відоме. Комісія у складі представників служби у справах дітей Мологівської сільської ради та фахівця з соціальної роботи Мологівської сільської ради 21.03.2025 року відвідали сім`ю бабусі і дідуся, де проживають малолітні діти, склали акт обстеження умов проживання, акт проведення оцінки рівня безпеки дитини. Згідно наказу служби у справах дітей Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області №9 від 25.03.2025 року, малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які залишилися без батьківського піклування тимчасово влаштовані в родину їх бабусі - [PERSON] . Виконавчий комітет Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, подав до суду рішення №56 про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. ст. 3, 4, 5, 7 СК України, кожна особа має право на проживання в сім`ї. Сім`я створюється, в тому числі, і на підставі усиновлення. Держава створює пріоритет сімейного виховання дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п. 16 зазначеної Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вказане також узгоджується з позицію ВСУ, викладеної у постанові від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19, провадження №61-1344св20. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, провадження №14-327цс18. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як передбачено ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30). В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей. З огляду на наведені обставини, суд визнає її поведінку ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, що згідно п. 2 ч.1 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача є засобом захисту прав дітей та як крайній захід впливу через невиконання нею батьківських обов`язків є виправданим і співмірним та в інтересах дітей. З наведеного вище, суд дійшов висновку про законність і обґрунтованість позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 243 СК України, опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ч.1, 2 ст. 244 СК України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа; при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Відповідно до ч.1-3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування; суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування; суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 61 ЦК України, орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу. За таких обставин, оскільки призначення опікуна дітям в даному випадку відноситься до повноважень органу опіки та піклування, який подання про призначення [PERSON] опікуном малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] суду не надав, то в цій частині суд вважає за необхідне в позові відмовити. Враховуючи вищезазначене,

Outcome: approved