Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

30.05.2025 року представник ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернувся в суд із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останньої на користь позивача заборгованість за договором №00-9731640 від 20.04.2024 у розмірі 24083,00 грн, вирішити питання судових витрат. Позовні вимоги мотивує тим, що 20.04.2024 року між ТОВ «Макс кредит» та відповідачем було укладено договір кредитної лінії №00-9731640, шляхом використання електронного підпису одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору відповідач отримала 10000 гривень на споживчі потреби, із сплатою комісії 1000 грн та відсотків. Відповідач зобов`язувалася в поряду та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, сплачувати кошти за користування кредитом, та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. ТОВ «Макс кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало повністю, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі 10000 грн. 20.01.2025 року між ТОВ «Макс кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено договір факторингу №20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого ТзОВ «Фінансова компанія «Макс кредит» відступило, а ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» прийняло права вимоги за договором кредитної лінії № 00-9731640 від 20.04.2024 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників за договором факторингу ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло право вимоги за договором кредитної лінії № 00-9731640 від 20.04.2024 року, на загальну суму 29083 грн, з яких 11000 грн. - заборгованість по кредиту, 13083 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користуванням кредитом, 5000 грн - штрафні санкції. Разом із тим, представник позивача зазначає, що ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» не заявляє вимог щодо стягнення штрафних санкцій, у зв`язку з чим загальна сума заявлених до стягнення вимог становить: 24083 грн., що складається: 11000 грн. - заборгованість по кредиту, 13083 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користуванням кредитом. Ухвалою від 03.06.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд. Представник позивача у позовній заяві просив справу розглядати у його відсутності, щодо проведення заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач у судові засідання, призначені на 14.07.2025, 17.10.2025 не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про розгляд даної справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (судових повісток), які містяться в матеріалах справи та які повернулися на адресу суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Заяв чи клопотань про розгляд справи за її відсутності відповідач не подавала, про причини неявки не повідомляла. Також відповідачем не було подано відзиву на позов. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, суд вважає, що відповідач є повідомленим про розгляд справи належним чином. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У відповідності положень ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до такого висновку. Встановлено, що 20.04.2024 року між ТОВ «Макс кредит» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 00-9731640, шляхом використання електронного підпису одноразового ідентифікатору «78209», який був надісланий на номер мобільного телефону позичальника [NUMBER] (далі\~Договір)\~\~(а.с.40-48). Згідно з п. 1.1 Договору кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сторони погодили, що сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) складає: 10000.00 гривень; тип кредиту\~кредитна лінія. Цільове призначення кредиту (мета отримання кредиту): на споживчі потреби. Строк дії кредитної лінії (строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту кредитодавцю в останній день строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) «15» квітня 2025р. згідно умов пункту 3.4 цього договору ( п. 1.2-1.3 Договору). У пунктах п. 1.5, 1.7,1.8 Договору обумовлено нарахування та плату позичальником кредитодавцю процентів за користування кредитом, встановлено проценту ставку. Пунктом 1.6. Договору передбачено, що кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає: 10000.00 грн., яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.4 цього договору. Згідно п. 2.8 Договору кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту: "20" квітня 2024 сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 10000.00 грн. на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Окрім цього, в матеріалах справи наявні Правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Макс Кредит», які затверджені наказом директора ТОВ «Макс Кредит» №26-03/24 від 26.03.2024 (а. с. 50-59). Цього ж дня, відповідач підписала Паспорт споживчого кредиту, що містить інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, зокрема, основні умови кредитування, реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача (а. с. 60-62). Також сторони узгодили графік щомісячних платежів за Договором, який містить інформацію про дату видачі кредиту 20.04.2024, кількість днів у розрахунковому періоді 360 днів (тобто до 15.04.2025), сума погашення кредиту\~10000 грн, проценти за користування кредитом\~52545 грн, комісія за надання кредиту\~1000 грн, загальна вартість кредиту\~63545 грн (а.с. 49). Із детального розрахунку заборгованості за Договором, складеного ТОВ «Макс Кредит» встановлено, що за боржником [PERSON] за період з 20.04.2024 по 20.01.2025 обліковується заборгованість: 10000 грн. - заборгованість по кредиту, 13083 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користуванням кредитом, 1000 грн- заборгованість за нарахованими комісіями, 5000 грн - штрафні санкції (а. с. 71-73). 20.01.2025 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено Договір факторингу № 20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого ТОВ «Макс Кредит» відступило ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЙС» їх прийняло та передало суму фінансування в розпорядження ТОВ «Макс Кредит» за плату на умовах, визначених цим договором (надалі - Договір факторингу) (а. с. 74-79). 20.01.2025 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» підписано Акт приймання-передачі до Договору факторингу №20012025-МК/Ейс від 20.01.2025 року, яким клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників клієнта від 20.01.2025 року ( а. с.86). Згідно з реєстром боржників до Договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло право вимоги до відповідача за Договором на суму: 11000 грн. - заборгованість по кредиту, 13083 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користуванням кредитом, 5000 грн - штрафні санкції (а.с. 15-16). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Так, положеннями статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Із детального розрахунку заборгованості за Договором вбачається, що відповідач здійснювала дії з погашення кредиту, що свідчить про визнання нею укладеного договору та боргу. Доказів повернення кредитних коштів в повному обсязі матеріали справи не містять, відповідачем протилежного не доведено. Відтак, позичальник (відповідач) свої зобов`язання належним чином не виконала, кредит не повернула, що призвело до виникнення заборгованості. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту по Договору в розмірі 10000 грн слід задовольнити. Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами суд виходить з наступного. Як вбачається із детального розрахунку заборгованості за Договором, складеного ТОВ «Макс Кредит», останнім здійснювалося нарахування відсотків за період з 20.04.2024 по 14.05.2024 за ставкою 1,32% на день, за період з 15.05.2024 по 30.09.2024 за ставкою 1,47% на день. Відповідно до вимог ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~була доповнена частиною п`ятою згідно із\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 № 3498-ХІ\~(далі - Закон № 3498-ХІ), відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Зазначений Закон № 3498-ХІ набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17\~Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»\~передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ХІ, установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності\~законом\~чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в\~законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-ІХ встановлено, що дія пункту 5\~розділу І цього Закону\~(яким, зокрема, доповнено пунктом 17\~розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим\~Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи те, що кредитний договір було укладено 20.04.2024, тобто після набрання чинності\~Законом № 3498-IX, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 5\~ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,32% та 1,47% є нікчемною в силу положень ч. 5 ст.\~8\~та ч. 5 ст.\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, для нарахування процентів за користування відповідачем кредитними коштами, слід застосувати максимальну денну процентну ставку в розмірі 1%. Загальна кількість днів користування кредитними грошовими коштами за період з 20.04.2024 (дата укладення договору) до 30.09.2024 (кінцевої дати нарахування товариством відсотків) становить 164 дні. Тому, обчислюючи проценти за користування кредитом за ставкою 1 %/день, суд вважає, що такі становлять 16400 грн, виходячи із наступного розрахунку: 10000,00 грн х 1,0 %/дн х 164 дн/100 % = 16400 грн. З детального розрахунку заборгованості встановлено, що відповідачем здійснювалося погашення кредиту у загальній сумі 10518 грн. За наведених обставин заявлені позовні вимоги у частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами підлягають до часткового задоволення шляхом їх стягненням у розмірі 1% в день за період з 20.04.2024 (дата укладення договору) до 30.09.2024 (кінцевої дати нарахування товариством відсотків), з врахуванням часткового погашення відповідачем кредиту, що становить 5882 грн (16400 грн 10518 грн). Щодо вимог про стягнення комісії за надання кредиту за Договором в розмірі 1000 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст.18Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Аналіз умов договору №00-9731640 від 20.04.2024 року свідчить про те, що комісія за надання кредиту в розмірі 1000 грн., встановлена в п. 1.6 договору, є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику. Умови договору не містять переліку інших додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які позивачем встановлена комісія за обслуговування кредиту. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що положення договору №00-9731640 від 20.04.2024 року щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 1000 грн. суперечить положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ЕЙС» вищезазначеної заборгованості за комісією за надання кредиту. Аналогічний висновок викладений у постанові Львівського апеляційного суду від 17.04.2025 по справі №459/1113/24. У зв`язку з наведеним, позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним Договором в загальному розмірі 15882 грн, з яких 10000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 5882 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користуванням кредитом. Також, позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, було надано до суду договір про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025, протокол погодження вартості послуг до договору, додаткову угоду № 31 від 07.04.2025 до договору про надання правової допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 15.05.2025, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Тараненка А. І. №4956 від 24.04.2012, довіреність на представництво інтересів ТОВ «ФК «ЕЙС». Виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на надання відповідних послуг, обсягом наданих послуг, значенням справи для сторони, результатом розгляду справи, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Враховуючи часткове задоволення позову,

Outcome: partial