Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

Представник ТОВ «Юніт Капітал» звернулася до суду з позовом, просила стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №\~407200622 від 07.11.2022 в розмірі 25765 грн. 67 коп. та понесені у справі судові витрати. В обгрунтування позовних вимог покликається, що 07.11.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №\~407200622, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора MNV8D45V, який він ввів у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Товариство виконало умови договору і надало відповідачу фінансовий кредит в розмірі 8500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, однак відповідач свої обов`язки не виконав, через що у нього перед Товариством виникла заборгованість, яка станом на 29.07.2025 становить 25765 грн. 67 коп. і складається з 6331 грн. 63 коп. заборгованості за тілом кредиту, 19434 грн. 04 коп. заборгованості за відсотками. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №\~28/1118-01, у відповідності до умов якого, з урахуванням укладених додаткових угод, право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №\~407200622 від 07.11.2022 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №\~30/1023-01, у відповідності до умов якого право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №\~407200622 від 07.11.2022 перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». 04.6.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №\~407200622 від 07.11.2022 згідно Договору факторингу №\~04/06/25-Ю відступило ТОВ «Юніт Капітал». Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. З моменту отримання права вимоги до [PERSON] , останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок ТОВ «Юніт Капітал», ні на рахунок попередніх кредиторів. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у поданій в суд позовній заяві просила про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, 21.10.2025 року його представник подала відзив на позов, а якому повністю заперечують позовні вимоги з наступних підстав. Позивач безпідставно проводив нарахування відсотків за користування кредитом поза строком кредитування, оскільки згідно умов договору такий був наданий відповідачу строком на 30 днів, тобто до 07.12.2022 року. Згідно п.8.11 Договору загальна вартість кредиту становить 13294 грн., з яких тіло кредиту 8500 грн., відсотки 5355 грн. Відповідач частково погасив заборгованість платежами від 20.12.2022, 21.12.2022 та 23.12.2022 в загальній сумі 11015 грн. 17 коп., тобто поза строками кредитування, відтак не вчинив дій, які ініціювали продовження строку кредитування. Згідно розрахунку заборгованості позивача нарахування відсотків здійснювалося після 07.12.2022, однак належних доказів на підтвердження пролонгації кредитного договору матеріали справи не містять. Вимоги про стягнення з відповідача процентів, передбачених ст.625 ЦК України, позивач не пред`являв. Відтак до стягнення підлягають проценти, нараховані з 07.11.2022 до 07.12.2022 року. Таким чином заборгованість відповідача складає 2278 грн. 83 коп. (8500 грн. *1.88 %*30 днів = 13294 грн. 11015.17 грн.), а не 25765 грн. 67 коп. як зазначено у позові. Також ставить під сумнів правомірність переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача, оскільки необхідною умовою відступлення права вимоги є інсування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог. Натомість кредитний договір № 407200622 було укладено із відповідачем 07.11.2022, тоді як право вимоги ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до правонаступника ТОВ «Таліон плюс» на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, тобто задовго до укладення кредитного договору. Крім того позивачем не надано доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу на кожному етапі відступлення прав вимоги. З приводу витрат на правову допомогу вказує, що позивачем до матеріалів справи долучено лише Договір про надання правничої допомоги, протокол погодження вартості послуг та додаткову угоду № 25770691184, однак матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат міг витратити значний час, також до суду не надано квитанцію про оплату наданих послуг. З огляду на наведене заявлена до відшкодування сума в 7000 грн. є неспівмірною зі складністю справи. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог та розгляд справи проводити у їх відсутності. 23.10.2025 року представник позивача подала відповідь на відзив, відповідно до якої нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалося у відповідності до умов договору. 07.12.2022 року значиться орієнтовною датою повернення кредиту (п.7.1 Договору), а саме дисконтним періодом кредитування. Згідно п.8.5.1 Договору якщо позичальник здійснить дострокове повернення усієї суми отриманого кредиту до закінчення дисконтного періоду, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за фактичні дні користування кредитом будуть визначатися за процентною ставкою 686.20 % річних, що на день укладення договору становить 1.88 % від суми кердиту за кожен день користування ним. Тобто в період з 07.11.2022 до 07.12.2022 нарахування відсотків здійснювалося на підставі п.8.5.1 Договору за відсотковою ставкою 1.88 % в день. Згідно п.8.7 Договору якщо позичальник користуватиметься кредитом без продовження дисконтного періоду, умови про розрахунок загальних витрат за кредитом та загальної вартості кредиту на умовах, описаних в п.8.5 Договору не застосовуються, відповідно загальна вартість кредиту за період всього Дисконтного періоду визначається відповідно до розміру базової процентної ставки, вказаної у п.8.3 Договору (1087.70 % річних), тобто в період з 08.12.2022 до 17.01.2023 нарахування відсотків здійснювалося відповідно до п.8.7 за відсотковою ставкою 2.98 % в день. Згідно п.12.4 Договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. Щодо відступлення права вимоги вказує, що договір факторингу № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме з 28.11.2018 до 31.12.2024 року. Предметом цього договору є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до п.1.3 Договору факторингу під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. 17.01.2023 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 212 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року ТОВ «Таліон плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 11048.63 грн., тобто передача прав вимоги відбулася в момент підписання реєстру 17.01.2023, тобто уже після укладення кредитного договору з відповідачем. Представник відповідача помилково вважає, що перехід права вимоги відбувається в момент підписання договору факторингу, оскільки самим договором встановлено інше підписанням реєстру парв вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги. Перерахування суми клієнту не є предметом доказування у цій справі, оскільки перехід прав вимоги підтверджується підписанням реєстру, як передбачено у самому договорі факторингу. Відтак позивач не зобов`язаний надавати докази здійснення оплати за відступлені права вимоги, оскільки дана обставина не є підставою для переходу права вимоги за договором факторингу. Крім того позивачем разом із позовною заявою надано документи, які підтверджують факт фінансування за договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та платіжні інструкції, що свідчать про сплату суми фінансування за договорами факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 та № 04/06/25-Ю від 04.06.2025. З огляду на наведене просять позов задоволити. Справу просили розглянути у їх відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2\~ст.247 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, давши належну оцінку доказам у справі, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних міркувань. Судом встановлено, що 07.11.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії №\~407200622, який підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на номер його мобільного телефону. Товариство виконало умови договору і надало відповідачу фінансовий кредит в розмірі 8500 грн., що підтверджується платіжним дорученням № a85ae41a-b445-4851-a5bd-d33114bde530 від 07.11.2022, на умовах строковості, зворотності, платності, однак відповідач свої обов`язки не виконав, через що у нього перед Товариством виникла заборгованість, яка станом на 29.07.2025 становила 25765 грн. 67 коп. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №\~28/1118-01, у відповідності до умов якого, з урахуванням укладених 31.12.2020, 31.12.2021, 31.12.2023 додаткових угод, право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №\~407200622 від 07.11.2022 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №\~30/1023-01, у відповідності до умов якого право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №\~407200622 від 07.11.2022 на суму 25765 грн. 67 коп. перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». 04.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №\~407200622 від 07.11.2022 на суму 25765 грн. 67 коп. згідно Договору факторингу №\~04/06/25-Ю відступило ТОВ «Юніт Капітал». Частинами 1, 2, 3, 4 та пунктом 4 ч. 5 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 3 статті 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639\~ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно із ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст.\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічна правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №\~561/77/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №\~404/502/18, від 12.01.2021 у справі №\~524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі №\~234/7159/20. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про належне укладення кредитного договору шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторонами. За таких обставин суд вважає, що 07.11.2022 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено електронний кредитний договір відповідно до вимог чинного законодавства. Статтею 1077\~ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.\~611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~530\~ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Таким чином, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в будь-яких час. Відтак, судом встановлено, що відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання своєчасно та в порядку, передбаченому кредитним договором належним чином не виконав та кредитні кошти не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість. При цьому як вбачається із змісту договору, орієнтовна дата повернення кредиту 07.12.2022 року (дисконтний період кредитування). Згідно п.8.5.1 Договору якщо позичальник здійснить дострокове повернення усієї суми отриманого кредиту до закінчення дисконтного періоду, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за фактичні дні користування кредитом будуть визначатися за процентною ставкою 686.20 % річних, що на день укладення договору становить 1.88 % від суми кердиту за кожен день користування ним. Тобто в період з 07.11.2022 до 07.12.2022 нарахування відсотків здійснювалося на підставі п.8.5.1 Договору за відсотковою ставкою 1.88 % в день. Згідно п.8.7 Договору якщо позичальник користуватиметься кредитом без продовження дисконтного періоду, умови про розрахунок загальних витрат за кредитом та загальної вартості кредиту на умовах, описаних в п.8.5 Договору не застосовуються, відповідно загальна вартість кредиту за період всього Дисконтного періоду визначається відповідно до розміру базової процентної ставки, вказаної у п.8.3 Договору (1087.70 % річних). При цьому згідно п.12.4 Договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. Вказаний факт також підтверджує представник позивача у відповіді на відзив, вказуючи, що в період часу з 08.12.2022 до 17.01.2023 року нарахування відсотків здійснювалося відповідно до п.8.7 за відсотковою ставкою 2.98 % в день, тобто за процентами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. Однак, стороною позивача не було враховано пункт 18\~Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу,\~а також від обов`зку сплати на користь кредитодавця (позикодавия) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. З огляду на наведенесуд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню в користь позивача сума заборгованості за тілом кредиту та відсотками, обрахованими в період з 07.11.2022 до 07.12.2022 року, за виключенням сплачених відповідачем 11015 грн. 17 коп., в сумі 2278 грн. 83 коп. (8500+4794-11015.17). При цьому не заслуговують на увагу заперечення представника відповідача в частині недоведеності факту переходу права вимоги за кредитним договором з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~512, ст.\~514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1\~ст. 513 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Визначення факторингу міститься у\~статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. Статтею 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також\~право вимоги,\~яке виникне\~в майбутньому\~(майбутня\~вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до\~закону\~має право здійснювати факторингові операції (стаття 1079 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 6 «Закону про фінансові послуги» договір, якщо інше не передбачено\~законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій\~статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року №352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Отже, положеннями статей\~512,\~1077 ЦК України\~проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу. З аналізу\~статей 512-518 ЦК України\~можна зробити висновок, що: відповідно до\~статті 2 цього Кодексу\~учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа. Разом з тим, з огляду на ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~та ч. 5\~ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга\~статті 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до\~закону\~має право здійснювати факторингові операції (частина третя\~статті 1079 ЦК України) та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором. Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги.\~ЦК України\~передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України). Якщо предметом договору факторингу є майбутня вимога, можливе укладення тільки консенсуального договору. Але, при виникненні права вимоги (перетворення майбутньої вимоги в наявну) право грошової вимоги за таким договором переходить без підписання сторонами іншого (крім договору) документа. За консенсуальним договором факторингу перехід права грошової вимоги від клієнта до фактора може здійснюватись з настанням певної події. Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя\~статті 656 ЦК України). Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається. Згідно із частиною першою\~статті 1084 ЦК України\~якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 ЦК України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої\~статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у\~статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Зазначене узгоджується із правовими висновками, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 11 вересня 2018 року в справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18); від 31 жовтня 2018 року в справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18). У постанові від 16 березня 2021 року в справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. Як уже зазначалося раніше, відповідно до абзацу 1 частини першої\~статті 1077 Цивільного кодексу України\~договір факторингу передбачає, зокрема, те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника). Звідси за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону про фінансові послуги), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту в розпорядження і клієнт має сплатити фактору за відповідну послугу з фінансування (надання позики або кредиту). Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги. Виходячи з цього правочин, який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги (подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року в справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106)). При цьому якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, відсутні й підстави вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року в справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 51). Від висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року в справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18) та від 16 березня 2021 року в справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21), Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № № 910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22) в постанові від 08 серпня 2023 року, не відступила. А відтак, на думку суду, право вимоги від первісного кредитора «Манівео швидка фінансова компанія» до ТОВ «Таліон Плюс», а в подальшому і до наступних кредиторів, у тому числі й позивача, перейшло, і тому позивач набув прав кредитора по відношенню до відповідача. В Реєстрі прав вимог міститься уся необхідна для суду інформація про боржника, кредитний договір та суму заборгованості, відтак суд не має підстав стверджувати про неналежність таких документів. Частина 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 81\~ЦПК України зобов`язує сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Крім цього, разом з вимогою про стянення заборгованості за кредитним договором представником позивача заявлено також вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 2\~422 грн. 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7\~000 грн. За положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №\~19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Із матеріалів справи убачається, що на підставі договору про надання правової допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025, Додаткової угоди № 25770691184 до Договору про надання правової допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025, довіреності від 05.06.2025 адвоката Тараненко А.І., який діє згідно свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №\~4956, виданого на підставі рішення Київської міської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури №\~22-31-23 від 04.04.2012, уповноважено здійснювати представництво та захист прав і законних інтересів ТОВ «Юніт Капітал» у судових органах. Згідно Акта прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 розмір заявлених позивачем до стягнення витрат з відповідача складається з: 5000 грн. за складання позовної заяви, 1000 грн. за вивчення матеріалів справи, 500 грн. за підготовку клопотання про витребування доказів, 500 грн. за підготовку адвокатського запиту про отримання інформації. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. Враховуючи вищенаведене, часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку, що виходячи із критеріїв реальності, розумності, пропорційності, враховуючи заяву представниці відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з огляду на неспівмірність та необгрунтованість розміру таких послуг тим, що були надані представником позивача, наявні підстави для часткового задоволення вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 4000 гривень витрат на правничу допомогу. Витрати у зв`язку із отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 7 000 грн., про стягнення яких просить представник позивача, є значно завищеним та неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг. Відповідно до вимог ст.\~133,\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial