Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся із позовом та просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10.04.2019 на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2019. 28.09.2022 позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , від якого в них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Зазначає, що у зв`язку із народженням дитини у новому шлюбі він зобов`язаний забезпечувати належне матеріальне становище обох дітей, відтак сплата аліментів у встановленому судом розмірі є неможливою. Також зазначає, що на його утриманні перебувають дружина, яка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та має ІІІ групу інвалідності. Зазначає, що проходить військову службу в лавах ЗСУ з 2003 року та приймає активну участь в бойових діях; переніс операцію, що суттєво вплинула на його стан здоров`я, яке значно погіршилось; він потребує додаткових витрат на своє лікування та, оскільки продовжує проходити військову службу, має необхідність у закупівлі речей для проходження служби, а також витрати на сплату комунальних послуг. Відтак позивач просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього з 1/4 до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 05.08.2025 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 36). 27.08.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача адвокат Чайковська Р.А. просить відмовити у задоволенні позовних вимог. На обгрунтування заперечень вказала, що майновий стан позивача покращився, оскільки позивач придбав транспортний засіб, також у власності має садовий будинок та дві земельні ділянки, тому сторона відповідача не вбачає погіршення матеріального становища позивача та заперечує щодо задоволення вимог. 10.09.2025 від представника позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи довідки про доходи позивача (а.с. 62-65). Учасники справи у судове засідання не з`явились, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не надходило. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з неявкою сторін. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено,\~що рішенням\~Житомирського районного\~суду Житомирської\~області від\~21.08.2019\~року по\~справі №\~278/2033/19\~року з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 лютого 2019 року. (а.с. 73-74). 28.09.2022 позивач уклав новий шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 11). Від даного шлюбу в них [INFO] народилася дочка [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с. 12). Також позивачем надано до матеріалів справи ряд медичних виписок і витягів із медичних карток щодо останнього (а.с. 17-24). 17.06.2025 державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Федоренко П.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №78381231 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частин другої та третьої статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд, тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, за змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом з тим, ст. 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідну правову позицію, висловив і Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 у справі №565/2071/19. Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли змінився сімейний стан та погіршилося його матеріальне становище чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти в уже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Судом було встановлено, що сімейний стан позивача змінився, у нього народилась донька. Також судом враховується, що позивач є військовослужбовцем, який у зв`язку із проходженням військової служби втратив працездатність на 25% та потребує постійного лікування (а.с. 24). Судом не приймаються до уваги доводи позивача щодо наявності у його дружини інвалідності, оскільки із дослідженого пенсійного посвідчення та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією вбачається, що інвалідність встановлена до 01.02.2025, тобто до дати подання даної позовної заяви. Проте судом враховується, що дружина позивача [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, оскільки як вбачається із наданого свідоцтва про народження дитини, [PERSON] народилась [INFO] (а.с. 12). Суд критично ставиться до доводів представника відповідача адвоката Чайковської Р.А. щодо наявності у позивача нерухомого майна та транспортних засобів, яке свідчить про покращення матеріального становища. Судом встановлено, що у власності позивача наявний автомобіль SKODA OCTAVIA 1590, із 22.01.2021, проте, даний автомобіль знаходився у власності задовго до звернення до суду із вказаним позовом. Щодо наявності у позивача двох земельних ділянок, судом встановлено, що право власності на вказані земельні ділянки за позивачем зареєстровані у 2016 та 2017 роках. Щодо транспортного засобу, який перебуває у власності дружини позивача [PERSON] із 24.09.2025, суд вважає за необхідне зазначити, даний автомобіль не є власністю позивача, тому доводи адвоката Чайковської Р.А. судом не враховуються. З урахуванням викладеного, розмір аліментів підлягає зменшенню з 1/4 частини до 1/6 на утримання [PERSON] , [INFO] , що є розумним та не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом щодо захисту прав неповнолітньої дитини. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов про зменшення розміру аліментів підлягає задоволенню.

Outcome: approved