Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

позивач [PERSON] \~звернулась до\~суду з\~позовом до\~відповідача [PERSON] \~про визнання\~майна спільною\~сумісною власністю\~подружжя,\~визначення часток\~у спільній\~сумісній власності,\~поділ майна\~подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.11.2021 шлюб між нею та відповідачем було розірвано (справа 211\\3294\\21). Під час перебування у шлюбі подружжям [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] . Власником вказаної квартири згідно реєстраційних даних є відповідач, але її було придбано за спільні кошти подружжя шляхом сумісної праці. Оскільки сторони у справі добровільно, без участі суду, не домовилися про поділ майна, угоди, яка б задовольняла їх, вони так і не досягли, тому позивач простить визнати майно, а саме квартиру [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя, та визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної квартири, та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної квартири, та стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. Ухвалою суду від 29.07.2025 цивільну справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду\~від 25.09.2025 підготовче судове засідання закрите та справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 22.10.2025 розгляд справи ухвалено проводити в заочному порядку. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача - адвокат Чепурнова О.В. надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог та не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки, відзиву не подав. Згідно вимог статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити у цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася у судове засідання, не повідомила причини неявки, не подала відзиву, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що з 27.11.1999 позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.11.2021 у справі № 211/3294/21 шлюб між сторонами у справі було розірвано, рішення не оскаржене та набрало законної сили 31.12.2021 (а.с. 17, 18 копія рішення). У період шлюбу подружжя [PERSON] за спільно нажиті грошові кошти 27.10.2005 купили трикімнатну квартиру, розташовану на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62,1 м2, житловою площею 45,1 м2. Договір купівлі-продажу спірної квартири був оформлений на ім`я [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В., № у реєстрі 6469 (а.с. 19 інформація, а.с. 20 копія витягу, а.с. 21 копія технічного паспорту). У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.\~60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно п. 23 Постанову Пленуму\~Верховного Суду\~України №11\~від 21.12.2007\~року «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.\~325\~ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. За ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами ст. ст. 69-72 СК України. Відповідно п. 23 зазначеної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідно до ст. 82 ч. 1 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, суд вважає, що належними та допустимими доказами, які наявні у матеріалах справи, встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] . Та не доведено відповідачем зворотне. Щодо визначення часток у спільній сумісній власності подружжя, то суд вважає, що частки подружжя у спірному нерухомому майні мають бути відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України рівними. Наявність обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, матеріали справи не містять. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити та виходячи з приписів ст. 11 ЦПК України, відповідно до\~принципу пропорційності,\~особливості предмета\~спору, визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та визнати за позивачем та відповідачем, кожним окремо, право власності на 1/2 частку спірної квартири. Відповідно до ст.\~264\~ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 3\~070,00 грн. Оскільки позов підлягає задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму судового збору.

Outcome: approved