Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, зазначивши, що 14.05.2019 року [PERSON] шляхом підписання оферти запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631155965 з наступними основними умовами: тип кредиту - кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту - «Максимум»; мета кредиту - для особистих потреб; ліміт кредитної лінії - у розмірі 200000,00 грн; процентна ставка - 39,99 % річних; тип процентної ставки - фіксована; тип картки - MasterCard Debit World; порядок повернення кредиту - щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5% від суми загальної заборгованості, мінімум 50 грн. АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Акцепт пропозиції на укладення угоди отримано відповідачем, про що свідчить її власноручний підпис. Відповідач власним підписом підтвердила, що вона ознайомлена із всією інформацією, необхідною для прийняття рішення щодо отримання кредиту. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав своєчасно у повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 110061,47 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у вказаному розмірі та судові витрати по справі. 29.07.2025 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами. Відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було, також до суду не надходило клопотань про слухання справи у порядку загального позовного провадження. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.05.2019 року [PERSON] власноручно підписано оферту на укладання угоди з АТ «Альфа-Банк» про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631155965. Відповідно до умов даної оферти відповідач запропонувала банку укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Так, кредитодавець зобов`язується відкрити позичальнику поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні, випустити міжнародну платіжну карту MC DEBIT WORLD строком на 5 років з моменту випуску, а також відкрити кредитний ліміт у розмірі 200 000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути використану суму та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 39,99% річних (розділ 2, 3 оферти). АТ «Альфа-Банк» прийняв пропозицію відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Акцепт пропозиції на укладення угоди отримано відповідачем, про що свідчить її власноручний підпис. Таким чином між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] у вигляді оферти позичальника та акцепту банку укладено кредитний договір № 631155965, на умовах передбачених в оферті та акцепті. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за зазначеним договором та надав позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому договором, що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] за період з 15.05.2019 року по 21.04.2025 року. Позивач стверджує, що позичальник в порушення умов договору, не повернула отримані кредитні кошти у встановлений строк, не сплатила проценти та інші платежі за користування ними, внаслідок чого у останньої утворилась заборгованість за вказаним договором, що, як вбачається із розрахунку заборгованості, станом на 21.04.2025 року складає у загальному 110061,47 грн, з яких: прострочене тіло кредиту - 66382,11 грн, відсотки за користування кредитом - 43679,36 грн. Крім того, 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. Відтак, АТ «Сенс Банк» було наділено правом вимоги до відповідача за договором кредиту № 631155965 від 14.05.2019 року. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відтак, судом встановлено, що банк свої зобов`язання виконав повністю та видав для позичальниці кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом, а також забезпечив можливість останньої щодо доступу до кредитних коштів. Відповідачка не виконала свій обов`язок щодо повернення кредиту, чим порушила вимоги, встановлені кредитним договором. Даний договір ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. На момент звернення з позовом заборгованість за кредитом не погашена і станом на 21.04.2025 року, згідно з розрахунком, здійсненим позивачем, складає 110061,47 Однак, з матеріалів справи вбачається, що 14.05.2019 року [PERSON] було підписано оферту та отримано акцепт пропозиції на укладення угоди з АТ «Альфа-Банк» про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, згідно з якою сторони визначили та погодили ліміт кредитної лінії у розмірі 200000,00 грн, процентну ставку за користування коштами у розмірі 39,99% річних, тип процентної ставки - фіксована, строк дії картки - п`ять років з моменту її випуску. Враховуючи правову природу даного кредитного договору, як договору приєднання, а саме, що відповідач може періодично брати кредитні кошти та зобов`язаний їх відповідно періодично повертати, то слід дійти висновку, що момент закінчення строку кредитування за договором від 14.05.2019 року збігається зі строком дії картки, тобто в даному випадку - 14.05.2024 року. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 06.11.2013 року (справа № 6-116цс13), від 19.03.2014 року (справа № 6-14цс14), від 17.09.2014 року (справа № 6-95цс14), від 19.11.2014 року (справа № 6-160цс14) та підтримав Верховний Суд у своїй постанові від 06.03.2018 року, провадження №61-88св17 (справа №2120/12694/12). До того ж у постанові від 03.06.2020 року (справа №569/13606/17-ц) Верховний Суд зазначив наступне. У разі закінчення строку дії кредитної лінії для продовження кредитних відносин між банком та клієнтом, що виникли внаслідок видачі попередньої кредитної картки, має переукладатися кредитний договір на таких самих умовах, на яких він був укладений, з видачею нової платіжної картки під підпис позичальника про її отримання. Таким чином, розмір відсотків, нарахованих позивачем поза межами строку кредитного договору в період з 15.05.2024 року по 21.04.2025 року є необґрунтованими, з огляду на встановлені судом обставини та умови укладеного договору. З розрахунку заборгованості слідує, що за період з 15.05.2019 року по 14.05.2024 року, тобто в межах дії кредитного договору, заборгованість відповідача становить 84299,23 грн, з яких: прострочене тіло кредиту - 48332,69 грн, відсотки за користування кредитом - 21307,69 грн, тіло кредиту - 14033,11 грн, овердрафт (несанкціонована заборгованість) - 625,74 грн. Таким чином, [PERSON] має повернути кредитну заборгованість в розмірі 84299,23 грн, яка складається з простроченого тіла кредиту - 48332,69 грн, відсотків за користування кредитом - 21307,69 грн, тіла кредиту - 14033,11 грн, овердрафту (несанкціонована заборгованість) - 625,74 грн. При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 110061,47 грн, а задоволено на суму 84299,23 грн, тобто на 76,59% (84299,23х100:110061,47). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1855,32 грн (2422,40х76,59:100). При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених витрат на правничу допомогу в загальній сумі 9239,83 грн суд виходить з такого. Судом встановлено, що 28.01.2025 року укладено договір про надання послуг № 1006. Предметом вказаного договору є зобов`язання надати послуги, які полягають у здійсненні від імені та в інтересах замовника юридичних та фактичних дій щодо стягнення заборгованості. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Однак, позивачем документально не підтверджені понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 9239,83 грн, оскільки не надано суду відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Сам по собі договір про надання послуг № 1006 від 28.01.2025 року, наданий позивачем, не може бути достатнім доказом понесених позивачем витрат на правничу допомогу. З огляду на викладене, відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9239,83 грн у зв`язку з недоведеністю.

Outcome: partial