Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Позивач 25.06.2025 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , за участі третіх осіб: Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, та просить суд: - визначити порядок спілкування та побачення [PERSON] з дитиною [PERSON] , [INFO] , без присутності матері, щонеділі у проміжку часу із 10:00 год до 20:00 год, але не менше ніж 4 години, у місці за вибором батька із обов`язком забрати дитину із місця її проживання або находження та повернути назад до місця її проживання; - визначити порядок [PERSON] з дитиною [PERSON] , [INFO] , без присутності матері, у різдвяні, новорічні та пасхальні свята 2025-2026 року та подальших років, щорічно у проміжку часу із 09:00 год до 22:00 год почергово без присутності матері; - зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] , брати участь у спілкуванні та вихованні [PERSON] , [INFO] ,, а саме: не перешкоджати спілкуванню батька з дитиною телефоном та в режимі «он-лайн» з використанням програмного забезпечення Viber або іншого месенджера з урахуванням режиму дня дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що після розірвання шлюбу між сторонами 29.02.2024 позивач навідував свою доньку за місцем її фактичного проживання з матір`ю, поки стосунки з матір`ю не були напруженими. З часом колишня дружина почала чинити перешкоди батьку у спілкуванні з дитиною. Сторони проживають на разі по сусідству, однак відповідачка при випадкових зустрічах з позивачем навіть заперечує спілкування з донькою. Спроби налагодити спілкування не дали результату. Позивач працює, позитивно характеризується та бажає спілкуватися з донькою, брати участь у її виховані та розвитку. Ухвалою суду від 27.06.2025 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 30.07.2025. До суду 21.07.2025 надійшов відзив представника [PERSON] [PERSON] , згідно якого просить відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування відзиву зазначено, що [PERSON] сама приймає рішення про спілкування з батьком, у тій кількості скільки вона бажає. [PERSON] обізнаний про графік дитини, однак протягом тривалого часу не проявляв жодної активності. Донька не бажає спілкуватися з батьком, що висвітлено у консультації клінічного психолога, де зазначено, що дитина скаржилась на образу на батька, тривожність при спілкуванні з ним, боязнь знаходитися з ним наодинці. Позивач не цікавиться життям та розвитком своєї доньки, лише звинувачує відповідачку. Запропонований графік [PERSON] порушить усталений спосіб життя та розвитку [PERSON] , що призведе до негативних наслідків. Єдиний вільний день [PERSON] субота, в яку вона готує домашні завдання та займається на платному кулінарному майстер-класі. Час визначений органом опіки та піклування в суботу з 12 до 15 годин є єдиним вільним часом дитини. У судовому засіданні 30.07.2025 проведеному за участі представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON] , прийнято до справи відзив, залишено без розгляду клопотання про витребування доказів за заявою представника позивача, задоволено клопотання про опитування дитини, розгляд справи відкладено на 10.09.2025 з метою надання часу представнику позивача підготувати відповідь на відзив та усунути недоліки заяви про виклик свідків. У судовому засіданні 10.09.2025 проведеному за участі [PERSON] та його представника [PERSON] , представника відповідача Крайнюкова М.М., долучено докази подані сторонами, задоволено клопотання представників сторін про виклик свідків. У результаті проведеного підготовчого засідання закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 02.10.2025, встановлено порядок дослідження доказів, згідно якого у судовому засіданні 02.10.2025 відбудеться допит свідків, а у судовому засіданні 07.10.2025 опитування дитини. У судовому засіданні 02.10.2025 [PERSON] , представник позивача [PERSON] та представник відповідача [PERSON] надали вступні слова, після чого допитано свідка [PERSON] , у зв`язку з неявкою інших свідків оголошено перерву до 07.10.2025. У судовому засіданні 07.10.2025 проведеному за участі [PERSON] та його представника [PERSON] , представника відповідача Крайнюкова М.М. було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . В присутності лише класного керівника та психолога, опитано доньку сторін [PERSON] , яка пояснила, що ображена на тата і не хоче з ним спілкуватися, не проти, щоб тато приходив на її спортивні заняття та щоб сплачував за школу. Суд закінчив з`ясування обставин справи та перейшов до стадії судових дебатів, суд оголосив перерву з метою прослухування представниками сторін аудіозапису опитування дитини. Наступне засідання призначено на 16.10.2025. У судовому засіданні 16.10.2025 [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов, не погодились з висновком органу опіки та піклування в частині зазначення про спілкування за бажанням дитини та в присутності матері. Представник відповідача [PERSON] підтримав спосіб участі визначений органом опіки та піклування, заперечував щодо стягнення витрат на правову допомогу. Згідно ч.1 ст.244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Суд перейшов до стадії ухвалення рішення та оголосив, що проголошення рішення відбудеться 27.10.2025 о 12:45 год. Треті особи у судове засідання 16.10.2025 не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у період з 22 грудня 2012 року по 02 квітня 2024 року перебували у шлюб, що встановлено з рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 29.02.2024 у справі №521/1101/24, яке набрало законної сили 02.04.2024 (а.с.15). У період шлюбу, у батьків [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 27.04.2024 (а.с.14). [PERSON] та [PERSON] взятті на облік як внутрішньо переміщені особи з фактичним місцем проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.65). Приморським районним судом м.Одеси 21 листопада 2024 року видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів з 19.11.2024 до 15.04.2032 (а.с.16). Згідно розрахунку старшого державного виконавця Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), у [PERSON] відсутня заборгованість по сплаті аліментів станом на 31.05.2025 (а.с.17). [PERSON] за місцем роботи у ПрАТ «Стальканат» на посаді менеджера із постачання, де позивач працював з 04.04.2016 по 15.11.2019, характеризується позитивно (а.с.21). [PERSON] не притягався до кримінальної відповідальності, незнятої чи непогашеної судимості немає, у розшуку не перебуває, про що свідчить витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» (а.с.22). ТОВ «Фірма «Наш Дом» вказує, що [PERSON] з 2020 року проживає за адресою: [ADDRESS] та проявив себе з позитивного боку (а.с.24). [PERSON] з 10.06.2010 працює на посаді юрисконсульта у ТОВ «Євро-тест» та отримує заробітну плату без податків у розмірі 6\~842,50 грн щомісячно (а.с.70). За місцем роботи [PERSON] у ТОВ «Євро-тест» характеризується позитивно (а.с.75). [PERSON] не притягалася до кримінальної відповідальності, незнятої чи непогашеної судимості немає, у розшуку не перебуває, про що свідчить витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» (а.с.76). [PERSON] за місцем проживання від начальника дільниці №5 КП «ЖКС «Фонтанський» характеризуються позитивно (а.с.71). [PERSON] навчається у Одеському приватному ліцею «Антарктика» та характеризується як старанна та відповідальна учениця, має аналітичний склад розуму та здатність до самостійного навчання. [PERSON] комунікабельна, чуйна та доброзичлива, має творчі здібності. Мати приділяє достатньо уваги вихованню дитини (а.с.78). [PERSON] тренується у ГО «Південна Велосипедна Ліга м.Одеса» з 01.08.2024 та спеціалізується на шосейному велоспорті. Мати забезпечує дитину всім необхідним для тренувань (а.с.80). Долгіх [PERSON] відвідує уроки ліплення майже два роки (а.с.89). Одеська філія судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» 06.06.2025 склала висновок експерта №411 на замовлення адвоката Крайнюкова М.М., згідно якого поведінка батька ( [PERSON] ) негативно впливає на психічний стан дитини ( [PERSON] ) руйнує її систему цінностей та самооцінку, викликає страх. Малолітня [PERSON] поруч з батьком відчуває себе в небезпеці, сильну руйнівну тривогу та напругу через непередбачуваність поведінки батька, його агресивних проявів, не відчуває емоційного зв`язку з батьком. Малолітня [PERSON] з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей. Рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища, спроможна надати оцінку відношенню кожного з батьків до неї, виявляти прихильність до когось з батьків (а.с.99-116). У консультації клінічного психолога [PERSON] вказано, що [PERSON] скаржилась на «образу на батька, тривожність при спілкуванні з батьком, боязнь самостійно знаходитися з ним наодинці…» Станом на 01.07.2025 [PERSON] продовжує отримувати професійну допомогу клінічного психолога (дитина проходить психокорекцію) (а.с.117). Згідно висновку органу опіки та піклування №01-11/1037/1вих від 08.07.2025 визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітньої [PERSON] , враховуючи стан здоров`я дитини, розпорядок дня дитини, за умови забезпечення батьком необхідного духовного, фізичного та морального розвитку дитини: - кожної суботи з 12:00 до 15:00 години без ночівлі, за згодою малолітньої дитини [PERSON] та у присутності матері, [PERSON] , до налагодження стосунків між батьками (а.с.48-51). Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У статті 5 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу. В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року («Терещенко проти України», № 35481/20), у якому суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема якщо ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини. Рівноцінне спілкування малолітньої дитини з батьком в тій же мірі, що і з матір`ю, відповідає її якнайкращим інтересам. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства. Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Отже, між сторонами існує спір щодо участі батька у вихованні доньки. Позивач стверджує, що відповідачка навіть при випадкових зустрічах відволікає доньку, щоб не дати їй поспілкуватися з батьком, однак на підтвердження таких доводів доказів не надає. Відповідачка стверджує, що донька сама вирішує спілкуватися їй з батьком чи ні. У судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила, що не хоче спілкуватися з татом, проводити з ним час, не заперечує, щоб тато був присутній на спортивних заняттях. При тому, що пояснила свідок зі сторони позивача [PERSON] про нормальні стосунки між батьком та донькою, що існували під час шлюбу сторін в комплексі показань свідків зі сторони відповідача [PERSON] та [PERSON] (класний керівник [PERSON] ), які вказували про відсутність батька в житті дитини вже тривалий період, в сукупності свідчить про те, що позивач [PERSON] , як батько [PERSON] втратив з нею емоційний зв`язок, не бере участі у житті дитини. Позивач не цікавиться шкільним та позашкільним життями доньки, хоча має на це всі права, однак не вживає активних дій для налагодження стосунків з [PERSON] . Обидва батьків [PERSON] характеризується позитивно, ані мама, ані тато не вчиняли кримінальних правопорушень, обидва мають умови в квартирі для проживання дитини. Разом з тим, суд враховує висновок експертної установи, згідно якого, як вказувалося вище поведінка батька ( [PERSON] ) негативно впливає на психічний стан дитини ( [PERSON] ) руйнує її систему цінностей та самооцінку, викликає страх. Малолітня [PERSON] поруч з батьком відчуває себе в небезпеці, сильну руйнівну тривогу та напругу через непередбачуваність поведінки батька, його агресивних проявів, не відчуває емоційного зв`язку з батьком. Малолітня [PERSON] з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей. Рівня розумового розвитку та умов мікросоціального середовища, спроможна надати оцінку відношенню кожного з батьків до неї, виявляти прихильність до когось з батьків. Суд звертає увагу, що експерт у висновку встановив, що 11-річна [PERSON] спроможна надавати оцінку поведінці батьків, що спростовує твердження представника позивача про вплив на дитину виключно думки матері та бабусі. Орган опіки та піклування надав свій висновок щодо доцільних способів участі батька у вихованні дітей, який зменшив обсяг годин спілкування та вказав на необхідність присутності матері. Батько, який проживає окремо від своєї дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дітей від зустрічей з батьком. Європейський суд з прав людини зазначав, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. При вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Водночас, озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується під час вирішення питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через малолітній вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї (постанова Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18). При вирішенні спорів щодо дітей вирішальним є питання, чи було забезпечено справедливу рівновагу між задіяними конкуруючими інтересами: інтересами дитини, двох батьків і громадського порядку, в межах свободи розсуду, наданої державі у таких питаннях (Maumousseau і Washington v. France, заява № 39388/05 від 06 грудня 2007 року, § 62), проте, не забуваючи, що найвищі інтереси дитини мають бути першочерговим міркуванням (Gnahore v. France, заява № 40031/98 від 19 вересня 2000 року, § 59; X v. Latvia [ВП], заява № 27853/09 від 26 листопада 2013 року, § 95). В останній справі ЄСПЛ підкреслив, що існує широкий консенсус, у тому числі й у міжнародному праві, на користь думки, що найкращі інтереси дитини мають першочергове значення (§ 96). Інтереси батьків, особливо у регулярному спілкуванні з дитиною, лишаються, однак, тим чинником, який слід враховувати при врівноважуванні різних задіяних інтересів (Kutzner v. Germany, заява № 46577/99 від 26 грудня 2002 року, § 58, 62). Суд враховує, що психологічний комфорт дитини є найголовнішим, а тому погоджується з висновком органу опіки та піклування, вважаючи неможливе спілкування [PERSON] з батьком при відсутності матері, адже [PERSON] відчуває тривогу в присутності батька, до налагодження тісного емоційного зв`язку між [PERSON] та [PERSON] . Позивач не позбавлений можливості у разі зміни обставин, які б підтверджували наявність емоційного зв`язку між батьком та дитиною та відсутність страху у [PERSON] , на звернення до суду з іншим позовом про зміну встановленого способу участі батька у вихованні доньки. При тому суд наголошує, що мати, батько, баба, дід, інші особи, з якими проживають неповнолітні брати та сестри, зобов`язані сприяти їхньому спілкуванню (частина третя статті 259 СК України). Отже, присутність матері на зустрічах батька з донькою не має означати конфліктне спілкування між колишнім подружжям, батьки мають бути зосереджені на інтересах доньки, яка заслуговує на любов та опіку обох своїх батьків. Слід також вказати, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, визначивши спосіб участь батька у виховані доньки у відповідності до визначеного органом опіки та піклування. Щодо судових витрат. При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн (а.с.36). 16 червня 2025 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір №16/06-05 про надання правової допомоги, яким погодили суму винагороди адвоката у розмірі 20\~000 грн (а.с.33). 13 жовтня 2025 року між [PERSON] та [PERSON] підписано акт приймання-передачі наданих послуг, за яким вартість наданих послуг у рамках розгляду справи №522/14274/25 становить 20\~000 грн (а.с.189). Під час визначення суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. У справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд не вбачає підстав для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача з огляду на недоказаність їх неминучості, адже доказів вчинення [PERSON] дій, що перешкоджають спілкування батька з дитиною надано не було, через що позивач міг врегулювати спір звернувшись до відповідачки з вимогою укласти договір, яким погодити умови участі у виховані доньки. Також суд враховує категорію справи та те, що обидві сторони понесли витрати на правову допомогу.

Outcome: partial