Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

У червні 2025 року позивач ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" звернулося до Луцького міськрайонного суду Волинської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 квітня 2021 року між ТОВ "Займер" та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 187778, згідно з умовами якого ТОВ "Займер" надало позичальнику [PERSON] кредит у сумі 2000,00 грн на строк 30 днів до 14 травня 2021 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 2 % від суми кредиту за добу (730 % річних). Комісія за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту - 15 % від суми кредиту. Відповідач не дотримувався умов кредитного договору, своєчасно не повернув кредит та не сплатив проценти за користування ним. Заборгованість [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту від 15 квітня 2021 року № 187778 становить 10560,00 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 2000,00 грн, проценти за користування кредитом у сумі 8560,00 грн. За договором про факторингу від 17 лютого 2022 року № 01-17/02/2022, укладеним між товариством ТОВ "Займер" та ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ", первісний кредитор відступив позивачеві право вимоги до позичальника [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту від 15 квітня 2021 року № 187778. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання фінансового кредиту від 15 квітня 2021 року № 187778 у сумі 10560,00 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 2000,00 грн, проценти за користування кредитом у сумі 8560,00 грн, а також присудити з нього судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 липня 2025 року цивільну справу за позовом ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" до [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд Оболонському районному суду міста Києва у зв`язку з тим, що справа не підсудна Луцькому міськрайонному суду Волинської області. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 05 серпня 2025 року прийнято до провадження позовну заяву ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" до [PERSON] про стягнення заборгованості та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач відзив на позовну заяву ТОВ "ФК КЕШ ТУ ГОУ" до суду не подав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, у позовній заяві позивач просив суд розглянути справу за відсутності його представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч. 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Судом з`ясовано, що 15 квітня 2021 року ТОВ "Займер" та [PERSON] укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", договір про надання фінансового кредиту № 187778, за умовами якого ТОВ "Займер" зобов`язалось надати позичальнику [PERSON] кредит у сумі 2000,00 грн на строк 30 днів до 14 травня 2021 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 2 % від суми кредиту за добу (730 % річних). Комісія за використання системи для дистанційного отримання фінансового кредиту - 15 % від суми кредиту. Графік розрахунків за кредитним договором встановлений у додатку № 1 до договору. У ньому зазначено, що проценти за кредитом у грошовому виразі складають 1200,00 грн. Оскільки цей договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав їх електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був б укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. ТОВ "Займер" належно виконало умови кредитного договору, надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі 2000,00 грн (а. с. 29). Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Позичальник [PERSON] зобов`язався повернути кредит протягом 30 днів у термін до 14 травня 2021 року, проте взяте на себе зобов`язання не виконав. Також він повинен сплатити проценти за користування кредитом у розмірі визначеному, п. 1.3 договору та додатку № 1 до нього, що становить 1200,00 грн. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень ст. 625 ЦК України. У п. 2.3 договору про надання фінансового кредиту від 15 квітня 2021 року № 187778 сторони не погоджували, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі (відсутня домовленість про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі ст. 625 ЦК України). Зважаючи на викладене, ураховуючи те, що оскільки позичальник не сплачував проценти за користування кредитом, відповідно до п. 3.3.3 договору про надання фінансового кредиту від 15 квітня 2021 року № 187778 не можна вважати, що він ініціював продовження строку користування кредитом, а тому нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом, поза межами строку кредитування, встановленого п. 1.2 цього договору, і на суму, що перевищує 1200,00 грн, є протиправним. Між тим у п. 1.7 згаданого договору вказано, що його невід`ємною частиною є Публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розмішена на сайті товариства www.cly.com.ua (п. 1.7 договору). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано суду Публічну пропозицію (оферту) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів у редакції, чинній на момент укладення договору про надання фінансового кредиту від 15 квітня 2021 року № 187778. Також ця Публічна пропозиція (оферта) товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів у редакції, чинній на момент укладення договору про надання фінансового кредиту від 15 квітня 2021 року, відсутня на вебсайті: https:// www.cly.com.ua. Таким чином, позивачем не доведено з покликанням на належні, допустимі, достовірні докази, що строк кредитування за договором про надання фінансового кредиту від 15 квітня 2021 року № 187778 був продовжений після 14 травня 2021 року. За таких обставин, визначаючи суму процентів за користування кредитом, суд виходить з умов договору про надання фінансового кредиту від 15 квітня 2021 року № 187778, долученого до позовної заяви позивачем. Згідно з цим договором та додатком № 1 до нього, проценти за користування кредитом становлять 1200,00 грн. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, заборгованість [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту від 15 квітня 2021 року № 187778 становить 3200,00 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 2000,00 грн, проценти за користування кредитом у сумі 1200,00 грн. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена ст. 258 цього Кодексу. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон № 540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Водночас Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. 04 вересня 2025 року набрав чинності Закон України від 14 травня 2025 року № 4434-IX "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності". Цим Законом виключено з ЦК України п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення", а отже поновлено перебіг позовної давності. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а з 30 січня 2024 року до 04 вересня 2025 року. Наведене свідчить, що позовна давність до вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] не спливла. На підставі договору факторингу від 17 лютого 2022 року № 01-17/02/2022 з додатковою угодою від 12 жовтня 2022 року ТОВ "Займер" відступило ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" право вимоги до позичальника [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту від 15 квітня 2021 року № 187778 (а. с. 24-31, 38-40). З огляду на викладене суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" заборгованість за договором про надання фінансового кредиту від 15 квітня 2021 року № 187778 у сумі 3200,00 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 2000,00 грн, проценти за користування кредитом у сумі 1200,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На цьому акцентувала увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою (постанова Великої Палати Верховного Судувід 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, укладений між ним та адвокатом Пархомчуком С.В., та додаткову угоду від 27 грудня 2024 року № 1 до ньогою Водночас згідно з п. 3.3. договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року факт надання адвокатом правової допомоги клієнту підтверджується актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який містить детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та здійснення ним витрат. Однак позивач не надав суду акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), який би засвідчував факт надання правничої допомоги за договором від 29 грудня 2023 року та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Оскільки стороною позивача не підтверджено факту надання та обсяг наданих адвокатом Пархомчуком С.В. послуг, витрати на професійну правничу допомогу компенсації не підлягають. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі витрати на правову допомогу покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь ТОВ "ФК "КЕШ ТУ ГОУ" компенсації підлягає судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 734,06 грн (3200,00 грн / 10560,00 грн х 2422,40 грн = 734,06 грн).

Outcome: partial