Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

06 січня 2025 року до Ленінського районного суду м.Запоріжжя через систему «Електронний Суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 144054,53 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.10.2019 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 26208000445084, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами зі строком кредитування - 12 місяців. Після підписання кредитного договору відповідач власним підписом засвідчила факт взяття на себе відповідного зобов`язання, а саме повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісією, що передбачена кредитним договором. Відповідно до виписки по особистому рахунку відповідача, вбачається, що АТ «Банк Кредит Дніпро» було перераховано кредитні кошти на особистий рахунок боржника, як це передбачено умовами кредитного договору. 28.03.2024 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено Договір факторингу №28/03/24, відповідно умов до якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором. Відповідач умови кредитного договору не виконує належним чином у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 144054,53 гривень, яка складається з: суми боргу по тілу кредиту - 80260,88 гривень; заборгованість по відсоткам - 63793,65 гривень. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 144054,53 гривень та судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 2422,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 гривень. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/89/25 від 20.02.2025 року задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованість за кредитним договором №26208000445084 від 10.10.2019 у розмірі 144054,53 гривень, судового збору - 2422,40 гривень\~та витрат на професійну правничу допомогу - 6000,00 гривень. Ухвалою №334/89/25 від 10.06.2025 року за заявою представника заявника [PERSON] - адвоката Красулі Наталі Валеріївни про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/89/25 від 20 лютого 2025 року. Справу призначено до розгляду в спрощеному порядку з повідомленням (викликом) сторін. 24.06.2025\~року від\~представника відповідача\~ [PERSON] \~-\~адвоката Красулі\~Н.В.\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~зазначено,\~що позивач, вимагаючи стягнення значної грошової суми, має подати суду беззаперечні, належні та допустимі докази, що підтверджують як наявність боргу, так і його точний розмір. Надані позивачем матеріали не лише не доводять заявлених вимог, а й містять фундаментальні суперечності та свідчать про неправомірність проведених нарахувань. Внутрішня суперечливість доказів позивача щодо суми боргу є ключовою та самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки є повна невідповідність та суперечливість наданих самим позивачем доказів щодо розміру боргу. У позовній заяві та доданому до неї «Деталізованому розрахунку заборгованості» станом па 27.03.2024 року позивач заявляє до стягнення загальну суму боргу 141738,81 гривень. Водночас, у «Витягу з додатку до Договору факторингу № 28/03/24» , який є первинним документом, що має підтверджувати обсяг відступленого права вимоги, зазначена абсолютно інша загальна сума заборгованості - 144054,53 гривень. Розбіжність у сумі нарахованих відсотків між документами, наданими самим позивачем, становить 2315,72 гривень. Позивач придбав право вимоги на одну суму, а до суду звертається з вимогою про стягнення іншої, не надаючи жодних пояснень. Це свідчить про недбалість у формуванні доказової бази та ставить під сумнів достовірність усього розрахунку. Суд не може самостійно усувати такі суперечності або обирати, якому з доказів надати перевагу. Падання суперечливого розрахунку є підставою для відмови у позові. Неправомірне нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору. Згідно з наданим позивачем «Деталізованим розрахунком заборгованості», кінцева дата погашення кредиту - 27.09.2023. Проте, позивач, ігноруючи імперативні норми закону та усталену практику Верховного Суду, продовжує нараховувати договірні проценти і після цієї дати. Велика Палата Верховного Суду у своїй ключовій постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 та в подальших рішеннях сформулювала однозначний правовий висновок: право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом (як плату за користування кредитними коштами відповідно до ст.1048 ЦК України) припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Після цієї дати кредитор має право лише на стягнення 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України, які позивачем не заявлялися. Сума процентів, неправомірно нарахованих після 27.09.2023, становить 17954,57 гривень. Ця сума є безпідставною та має бути виключена із загального розміру позовних вимог. Ознаки незаконної капіталізації відсотків та непрозорість розрахунку. Аналіз Додатку 2 до розрахунку заборгованості свідчить про те, що база для нарахування відсотків є непрозорою. Суми щомісячних нарахувань не зменшуються пропорційно до погашення тіла кредиту, що може свідчити про нарахування відсотків на відсотки (капіталізацію), що є неприпустимим у споживчому кредитуванні. Розрахунок, який неможливо перевірити, не може вважатись належним доказом. Щодо неналежного підтвердження позивачем права вимоги. Позивач обґрунтовує свої вимоги Договором факторингу № 8/03/24 від 28.03.2024. Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Верховний Суд неодноразово зазначав, що належними доказами є повний пакет документів, що включає договір відступлення права вимоги, додатки до нього та докази оплати за цим договором. Відповідач заявляє, що він ніколи не отримував від позивача чи первісного кредитора повного пакету документів, який би належним чином підтверджував перехід права вимоги. Позивач не надав суду жодних доказів такого повідомлення (описів вкладення, повідомлень про вручення). Щодо несправедливості умов кредитного договору та зловживання правом. Кредитний договір №26208000445084 від 10.10.2019 року є договором приєднання, умови якого були розроблені банком в односторонньому порядку. Численні пункти договору відсилають до «Умов та правил падання банківських послуг» (УДБО) та «Тарифів Банку», які не є частиною підписаного відповідачем документа. Така практика, згідно з позицією Верховного Суду, є ознакою несправедливих умов договору відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, п. 1.2.1. договору надає банку право в односторонньому порядку змінювати кредитний ліміт, що є несправедливою умовою. Сукупність дій позивача (подання суперечливих доказів, нарахування незаконних процентів) свідчить про зловживання правом та порушення принципу добросовісності, закріпленого у ст. 3 та 13 ЦК України. Згідно з практикою Верховного Суду, зловживання правом є самосійною підставою для відмови у задоволенні позову. Щодо застосування позовної давності. Відповідач,

Outcome: approved