Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» звернулося до Шевченківського районного суду міста Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення збитків від інфляції та 3% річних, в якому просило стягнути з відповідача на користь ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» втрати від інфляції в розмірі 24905,23 грн., три відсотки річних в розмірі 5820,23 грн., а всього 30725,46 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24.02.2017 між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування №017056/4610/0000017 транспортного засобу «Тойота» (д.р.н. [NUMBER] ). 06.12.2017 в м. Полтаві сталося ДТП за участю транспортного засобу автомобіля Фольксфаген (д.р.н. [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Тойота» (д.р.н. [NUMBER] ). Згідно постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 22.12.2017, ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] \~ПДР\~України. На підставі договору страхування та вимог\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 39973,61 грн. (ПІ №000344 від 04.01.2018). 19.08.2019 року Октябрський районний суд м. Полтави виніс рішення (справа №554/5167/19) про стягнення з відповідача на користь ПрАТ «СК «УНІКА», в страхове відшкодування в розмірі 39973,61 грн. На підставі вищевказаного рішення було видано та пред`явлено для примусового виконання виконавчий лист у справі. 25.06.2024 рішення Октябрського районного суду м. Полтави у справі №554/5167/19 виконано в примусовому порядку, що підтверджується відповідними платіжною інструкцією Шевченквіського ВДВС №59257. 3 огляду на викладене позивач стверджує, що отримав право на стягнення з відповідача інфляційних втрат від знецінення грошової одиниці України, внаслідок інфляційних процесів в державі та 3% річних за період з 19.08.2019, тобто нарахування прострочення виконання зобов`язання по відшкодуванню шкоди здійснюється з урахуванням дати пред`явлення та отримання вимоги про виконання такого зобов`язання відповідно до\~статті 530 ЦК України, по 25.06.2024 - дата остаточного відшкодування шкоди. Ухвалою від 20.06.2025 року позовну заяву суд прийняв до розгляду та відкрив спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з викликом (повідомленням ) сторін. В позовній заяві представник позивача просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримував та просив суд їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, місце та час розгляду справи, до суду не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позов не подав. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Відповідно до ч.2 ст.247ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави у справі №554/5167/19, яке набрало законної сили 19.09.2019, стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «УНІКА», шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 39973,61 гривень та судові витрати в сумі 1921 гривень 25.06.2024 відповідачем остаточно погашено вищевказану заборгованість, про що свідчить платіжне доручення 59257 від 25.06.2024, а вищенаведене виконавче провадження завершено. Частиною 2\~ст. 625 ЦК України\~встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. ПрАТ «СК «УНІКА» заявлено до стягнення за період з 19.08.2019 по 25.06.2024 збитки від інфляції, які склали 24905,23 грн. та 3 % річних за аналогічний період 5820,23 грн., а всього 30725,46 грн. За ч. 5\~ст. 11 ЦК України\~у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно з\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з приписами ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникає з підстав, встановлених\~ст.11 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Крім того, відповідно до ч. 2\~ст.11 ЦК України\~однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є також завдання майнової (матеріальної) шкоди. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). У\~ст. 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його невиконання (договір чи делікт). Отже, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Разом з тим, за змістом\~статей 598-609 ЦК України\~рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Так, приписи\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц, від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц. Оскільки невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язанням як спосіб захисту грошового інтересу і полягає у відшкодуванні грошових втрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляції та отримані компенсації за неналежне виконання зобов`язань (пост. ВП ВС від 19.06.2019 №703/2718/16, від 19.06.2019 №646/14523/15). Однак суд не погоджується з розрахованим позивачем періодом прострочення зобов`язання. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Аналогічний висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Однак, в даному випадку грошове зобов`язання виникло у зв`язку із спричиненням шкоди в результаті ДТП, відшкодування такої шкоди за договорами страхування відбулось повною мірою, а сума на яку позивачем в даному позові нараховані інфляційні втрати та 3% річних визначена остаточно лише рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 19.08.2019 року у справі №554/5167/19, з тих підстав, що відповідно до ст 993 ЦК України, до страховика, який виплатив відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто саме судом визначена сума в розмірі 39973,61 грн., яка підлягала стягненню з відповідача на користь страховика залежно від фактичних витрат. Згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного,надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування відповідач звільняється від відповідальності,визначеної статтею625 цього Кодексу. Отже суд, враховуючи суть правовідносин сторін і їх правове регулювання, приходить до висновку, що позивач ПрАТ «СК «УНІКА» має право на стягнення зі відповідача [PERSON] сум відповідно до ст.625 ЦК України, але за період з 19.09.2019 по 24.02.2022. Відповідно інфляція за цей період становитиме 7832,31 грн. та 2920,77 грн. - три проценти річних, які підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені судом частково, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 1059,72 грн. (10753,08*3028/30725,46). При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, судом встановлено наступне. Позивачем заявлено вимогу про компенсацію понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. У ч.ч.1 - 4 ст.137 ЦПК України йдеться про те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тобто, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 цього Кодексу). Частиною 3 статті 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд у тому числі враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial