Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, якою просить: встановити факт належності їй свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 31.10.1979 року, яке видане РАГС м.Полтава. На обґрунтування вимог [PERSON] зазначила, що згідно свідоцтва [NUMBER] про укладення шлюбу від 31.10.1979 року, виданого РАГС м. Полтави між нею та її чоловіком [PERSON] було зареєстровано шлюб. В цьому свідоцтві запис всіх даних зазначено російською мовою. Зокрема її прізвище після реєстрації шлюбу зазначено як « [PERSON] ». При отриманні паспорту громадянина України, який їй було видано 22 грудня 1999 року, її прізвище було записано як « [PERSON] ». Таким чином, на підставі даних вказаних в паспорті громадянина України і видавались всі документи на її ім`я в подальшому. При цьому, в паспорті громадянина України виданого її чоловіку 02 грудня 1998 року прізвище записано як « [PERSON] ». [INFO] помер її чоловік [PERSON] . 19 серпня 2025 року вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про перехід на інший вид пенсії, а саме пенсії по втраті годувальника. До даної заяви нею було долучено всі необхідні документи, зокрема і вище зазначене свідоцтво про укладення шлюбу. Пенсійним фондом їй було відмовлено в переході на пенсію її померлого чоловіка саме по причині в розбіжності запису в одну букву їхніх з чоловіком прізвищ. Вважає, що причина неправильного написання її прізвища у одну букву виникла ув`язку із неправильним «перекладом» її прізвища, з російської на українську мову. Внаслідок такої помилки, в неї на даний час, виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує її особу та правовстановлюючим документом, який був виданий на її ім`я. У зв`язку із чим виникає необхідність встановити факт належності їй правовстановлюючого документу, а саме свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 31.10.1979 року, виданого РАГС м. Полтави. \~ \~ \~ \~Представник заявника адвокат Паскевич О.Г., заяву просив розглядати без участі заявника, на задоволенні заяви наполягає в повному обсязі, просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області в судове засідання не з`явився, подав суду пояснення на заяву, просив справу розглядати без участі їх представника, при розгляді справи покладались на розсуд суду. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2\~статті 247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до статей\~4,\~5 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України\~встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного чи окремого провадження. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. До таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 у справі № 560/17953/21. Частиною першою\~статті 293 Цивільного процесуального кодексу України\~визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини 2\~статті 293 Цивільного процесуального кодексу). Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право і метою їх є встановлення юридичного факту або стану. При цьому, в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне. Згідно пункту 6 частини 1\~статті 315 Цивільного процесуального кодексу України\~суд розглядає справи про встановлення факту: 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно\~статті 316 Цивільного процесуального кодексу України\~заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995\~встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно частини 1\~статті 319 Цивільного процесуального кодексу України\~у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. При вирішенні справи суд бере до уваги ту обставину, що заявник не має іншої можливості у позасудовому порядку внести відповідні виправлення до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 31.10.1979 року, яке видане РАГС м.Полтава. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] у с. Пселець Пристенського району Курської області (паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 28.12.1999 року Ленінським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області). Крім того у судовому засіданні досліджено наступні документи [PERSON] картка платника податків від 25.11.1996 реєстраційний номер [NUMBER] ; пенсійне посвідчення серія [NUMBER] видано 16.07.2008; довідка КП «ЖЕО № 2» за № 2582 від 14.08.2025 щодо реєстрації осіб у квартирі з 07.11.2012, а саме зареєстровані [PERSON] [INFO] та до 30.07.2025 [PERSON] [INFO] ; паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 02.12.1998 року Ленінським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області [PERSON] [INFO] ; свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] [INFO] помер [INFO] . Також свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER] від 31.10.1979 року, яке видане РАГС м.Полтава, в якому зазначено, що [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , після укладення шлюбу присвоєні прізвища [PERSON] . Пунктом 12\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~визначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до пункту 6\~статті 273 ЦПК України від 1963 року\~факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені та по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Дослідженими під час судового розгляду доказами підтверджується поза розумним сумнівом факт належності [PERSON] свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 31.10.1979 року, яке видане РАГС м.Полтава, в якому зазначено, що [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , після укладення шлюбу присвоєні прізвища [PERSON] . За таких обставин, заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу є обґрунтованою і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved