Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

Виконавчий комітет Черкаської міської ради як Орган опіки та піклування м.Черкаси звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов обгрунтовує тим, що [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] . Відомості про батька в свідоцтво про народження дитини внесені на підставі частини першої статті 135 СК України. 20.02.2025 року до Служби надійшла інформація дошкільного навчального закладу про те, що малолітню [PERSON] тривалий час до закладу приводить баба [PERSON] . Малолітня недоглянута, голодна. Зі слів баби, мати залишила їй дитину та протягом тривалого часу місце її перебування невідоме. 24.02.2025 року адреса проживання родини відвідана працівниками Служби та сектору ювенальної превенції відділу превенції ЧРУП ГУНП в Черкаській області. На момент відвідування квартира перебувала в антисанітарному стані, відсутні продукти харчування, мати [PERSON] підтвердила, що тривалий час її малолітня донька проживала з бабою. Вона не працює, не має засобів для існування та утримання доньки, не в змозі забезпечити доньку необхідним. 28.02.2025 року малолітня [PERSON] поставлена на облік в Службу як така, що перебуває в складних життєвих обставинах, а саме проживає в родині, де мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків. З огляду на ситуацію, беручи до уваги заяву громадянки [PERSON] про влаштування дитини до патронатної сім`ї, допоки вона вирішить побутові та матеріальні проблеми, рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 04.03.2025 № 170 малолітню [PERSON] влаштовано в родину патронатного вихователя. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.04.2025 року громадянка [PERSON] визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП, та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу. 06.05.2025 на засіданні Міждисциплінарної команди громадянка [PERSON] повідомила, що протягом березня-квітня 2025 року з донькою не зустрічалася, матеріально її не утримувала, не цікавилася життям та здоров`ям дитини, не має засобів для існування та утримання доньки. Мати на зустріч з донькою прийшла без подарунка, що в свою чергу, характеризує відношення матері до дитини. [PERSON] була запрошена на 12.05.2025 року на засідання Комісії для вирішення питання щодо подальшої долі дитини. Громадянка засідання Комісії проігнорувала. Протягом червня-липня 2025 року працівники Служби відвідували громадянку [PERSON] за місцем реєстрації, та неодноразово відвідувалася за адресами можливого знаходження. Однак, з`ясування місце проживання громадянки не вдалося, на телефонні дзвінки вона не відповідала, до Служби із заявами не зверталася. 11.08.2025 на засіданні Міждисциплінарної команди патронатний вихователь [PERSON] повідомила, що мати [PERSON] з нею не співпрацює, з донькою не спілкується, не цікавиться її життям, здоров`ям, духовним та моральним розвитком. Станом на 13.08.2025 мати до Служби із заявами щодо повернення малолітньої на виховання в родину не зверталася. Наявними документами підтверджено, що мати ухиляється від виконання покладених на неї обов`язків по вихованню, утриманню та лікуванню доньки, що виражається в її бездіяльності та свідомому нехтуванні батьківськими обов`язками, чим позбавила дитину права на належне батьківське виховання та утримання. Комісією не встановлено жодних обставин, які б унеможливлювали виконання матір`ю обов`язків по вихованню малолітньої. Позбавлення батьківських прав повністю відповідає інтересам дитини, яка не повинна страждати через те, що мати не піклується про неї, не дбає про її фізичний та духовний розвиток, свідомо поклавши виконання цих обов`язків на державу. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] . Малолітню [PERSON] , яка народилася [INFO] , передати органу опіки та піклування для подальшого влаштування. Звільнити позивача від сплати судового збору. Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 10.09.2025 року прийнято до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 01.10.2025 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті. Представник ВК Черкаської міської ради як органу опіки та піклування м.Черкаси в судове засідання не з`явилася. До початку розгляду справи подав заяву про розгляд справи без участі представника. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Причину неявки суду не повідомила. Про день,час та місце розгляду справи була повідомлена вчасно та належним чином. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України. Враховуючи вище викладене, та той факт що відповідач належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилися в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідачі не подали відзив; а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: В засіданні встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 СК України. Вказане підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України. 24.02.2025 року [PERSON] завернулася до начальника служби у справах дітей м. Черкаси із заявою, якою просила влаштувати її малолітню доньку [PERSON] , [INFO] в сім' в патронатного вихователя у зв`язку з складними життєвими обставинами, які склалися в її родині. Вона одинока мама, не працює, додаткового доходу не має, утримувати та виховувати доньку в належних умовах у неї немає можливості. Наказом служби у справах дітей Черкаської міської ради від 28.02.2025 року взято на облік дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах - [PERSON] . Підставою для взяття на облік є ухилення батьків, осіб, які їх замінюють, від уиконання своїх обов`язків. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.04.2025 року визнано [PERSON] , [INFO] , винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 190 грн ( справа №711/1513/25). Згідно вказаної постанови, [PERSON] , 21.02.2025, близько 07:30 години, перебуваючи за місцем свого проживання по [ADDRESS] , ухилилася від виконання покладених на неї батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого остання перебувала в незадовільних санітарно-гігієнічних умовах проживання, а саме: розкидане сміття на підлозі, у приміщенні спостерігалися таргани, відсутня приготована їжа для дитини. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини №9/18 від 14.05.2025 року вважано за доцільне продовження строку перебування малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] , в сім`ї патронатного вихователя [PERSON] терміном на 6 місяців з 24.04.2025 року. Рішенням Виконавчого комітету Черкаської міської ради №601 від 21.005.2025 року продовжено з 24.05.2025 року строк перебування малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] , в сім`ї патронатного вихователя [PERSON] , терміном на 6 місяців. Згідно висновку виконавчого комітету Черкаської міської ради від 03.09.2025 року №18067-01-21 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] , з метою соціального захисту малолітньої, забезпечення державних гарантій на виховання, лікування та розвиток, відповідно до європейських стандартів, ратифікованих Україною, виконавчий комітет Черкаської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківський прав громадянку [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розвиту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в її право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав малолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. Згідно з наданими позивачем доказами, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню та догляду дитини, нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклуються про стан її здоров`я, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітньої дитини [PERSON] , що повністю відповідає інтересам дитини. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст. 169 Сімейного кодексу України). Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених на неї ст. 150 СК України, відносно малолітньої дитини. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, його у сумі 1211,30 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved