Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить визначити, що частка [PERSON] у спільній сумісній власності на земельну ділянку кадастровий номер 3510100000:25:151:0042 площею 246,8 кв.м (0,0246 га), що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) становить 2/3. В обґрунтування позову зазначала, що їй на праві власності належить частина нерухомого майна, яке розташоване на спірній земельній ділянці, а тому вона має право визначити частку спірної земельної ділянки відповідно до частки належного їй нерухомого майна. Ухвалою судді від 01.05.2025 прийнято до розгляду вказану справу, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 23.05.2025 від Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 надійшли витребувані судом докази. 11.06.2025 від відповідача до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи без його участі. 13.06.2025 від третьої особи до суду надійшла заява про відсутність заперечення проти задоволення позову та розгляд справи без його участі. Ухвалою суду від 08.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 10.07.2025 від відповідача до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи без його участі. 18.07.2025 від третьої особи до суду надійшла заява про відсутність заперечення проти задоволення позову та розгляд справи без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, заслухавши представників учасників справи, суд встановив таке. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 22.09.1999 розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , виданого 20.09.2000 Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного виконавчого комітету м. Кіровограда (а.с. 6). Позивач зазначає, що під час перебування у вищевказаному шлюбі, подружжя разом з батьком чоловіка [PERSON] будували двохквартирний будинок по [ADDRESS] (наразі - м. Кропивницький). На підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.11.1997 р. (справа № 2-1440-97), за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на 1/2 частку вищевказаного житлового будинку, позначеного в технічному паспорті під № І-І, прихожа № І-2; кімната № І-3 та № І-4; кухня № І-5 (а.с. 7). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 16.03.2021 Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . З заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся син - [PERSON] , який до теперішнього часу не оформив своїх спадкових прав, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 191/2021 (а.с. 36-111). Оскільки за життя колишнього чоловіка [PERSON] , питання про поділ майна подружжя не виникало, а відповідач фактично прийняв спадщину після смерті батька, проте не оформив спадкових прав, позивачка змушена була звернутися до суду з позовом про визнання права власності на частку житлового будинку, як частку у спільній сумісній власності колишнього подружжя. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18.09.2023 (справа № 405/1500/23) визнано за позивачкою право власності на 82/300 частини житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою № 421706872 від 08.04.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 11). Таким чином, судом встановлено, що за [PERSON] визнано право власності на 2/3 частки від 1/2 частки вищевказаного будинку. Відтак, за позивачкою рахується 82/300 частки, а за відповідачем - 41/300. Крім того, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка, розташована на території [ADDRESS] , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю, серії КР № 00008426 (а.с. 12). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ- 6800702612025 від 06.03.2025, вищевказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 3510100000:25:151:0042 (а.с. 13-18). Позивач зазначає, що наразі бажає виділити свою частку земельної ділянки у праві спільної сумісної власності та в подальшому виділити майно в натурі. Однак, відповідач не бажає вчиняти дій для оформлення своїх спадкових прав та в подальшому врегулювання питання щодо визначення частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку в позасудовому порядку, а тому [PERSON] звернулася з даним позовом до суду. Розглядаючи спір по суті, суд враховує таке. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. За змістом ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ст. 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним судом України у постанові N 6-2с15 від 11.02.2015 року, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості слід застосовувати положення ч. 4 ст. 120 3К України з огляду на таке. Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України в їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принципи цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Таким чином, у зв`язку з визнанням за сторонами права власності на відповідні частки у житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований на спірній земельній ділянці, до них переходить право власності на земельну ділянку, на якій розташовані вказані об`єкти нерухомості у частках, що пропорційні їх частці у будинковолодінні. За нормою ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно - правовими угодами, при прийнятті спадщини або за рішенням суду. Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі N 689/26/17 (провадження N 14-47 цс20). Оскільки до позивачки на підставі цивільно-правових договорів перейшло право власності на 2/3 частки від 1/2 у житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований на спірній земельній ділянці, відповідно до неї перейшло й право власності на земельну ділянку, на якій розташовані вказані об`єкти нерухомості у частці, що пропорційна її частці у будинковолодінні, а саме: 2/3 часток. Отже, враховуючи, визнання позову відповідачами, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В позовній заяві позивач просить залишити понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за позивачем та не стягувати з відповідача.

Outcome: approved