Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Міністерство юстиції України звернулося до суду із позовом до [PERSON] , Комуністичної партії України про визнання недійсним договору. Позов обґрунтований тим, що у 2014 році Міністерство юстиції України звернулося до суду із позовом про заборону діяльності Комуністичної партії України у звязку із порушенням партією ст.5 Закону України «Про політичні партії в Україні», чинної на момент подання позовної заяви. Справа розглядалася понад 8 років та рішенням Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2022 у справі №826/9751/14, яке набрало законної сили 27.07.2022, позов Міністерства юстиції України до Комуністичної партії України задоволено; заборонено діяльність Комуністичної партії України; передано майно, кошти та інші активи Партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних осередків та інших структурних утворень у власність держави. У ході виконання Мін`юстом судового рішення в частині передачі майна, коштів та інших активів Комуністичної партії України, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави встановлено, що після подання позовної заяви Мін`юсту Комуністичною партією України відчужене належне їй майно на користь [PERSON] на підставі договору дарування. Отже, позивач вважає, що сторони спільного Договору знали заздалегідь, що такий договір не буде виконаний, що він має інші цілі, ніж передбачені цим договором, тобто між відповідачами умисно укладено фіктивний правочин, що свідчить про те, що укладений договір спрямовано не на реальне настання наслідків договору дарування, а має на меті уникнення передачі майна у власність держави. З огляду на викладене, позивач просив: - визнати недійсним договір дарування квартири загальною площею 36,7 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 444843665238, укладений 03.09.2014 між Комуністичною партією України та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновою Т. Ю. та зареєстрований за № 1671; - скасувати державну реєстрацію прав [PERSON] на квартиру загальною площею 36,7 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 444843665238. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , представник відповідача Комуністичної партії України у судове засідання не з`явилися, причини неявки суд не повідомили, відзиву та або клопотань не надали. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, розглянув справу на підставі наявних у справі доказів. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Суд встановив, що за Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №342934299 від 15.08.2023, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 44843665238) на праві власності належить [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ) на підставі договору дарування, серія та номер 1671, виданий 03.09.2014; видавник приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Смірнова Т. Ю. За інформацією з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Нижньосірогозька районна організація Комуністичної партії України (ідентифікаційний код юридичної особи 22745261), зареєстрована 04.04.1994, перебуває в стані припинення від 31.08.2022, 1004931130009000142 на підставі судового рішення від 05.07.2022 №826/9751/14. Також, за вказаною інформацією [PERSON] є керівником такої юридичної особи та головою комісії з припинення. До позовної заяви додано справу №1_493_000142_12 Нижньосірогозької районної організації Комуністичної партії України, в якій наявні: висновок про реєстрацію структурного утворення політичної партії Нижньосірогозької районної організації Комуністичної партії України від 10.07.2003; копія свідоцтва про реєстрацію районного об`єднання громадян №81 від 04.04.1994, рішення №144 від 29.01.1998 про легалізацію первинної організації КПУ, заява [PERSON] від 11.12.2013, свідоцтво про реєстрацію структурного утворення політичної партії №81 від 04.04.1994, статут Комуністичної партії України (перший аркуш), заява про проведення в ЄДР реєстраційної дії, протокол засідання ЦК КПУ, реєстр членів, рішення державного реєстратора, виписка з ЄДР. За договором дарування від 03.09.2014, Комуністична партії України подарувала, а [PERSON] прийняв нерухоме майно: квартиру загальною площею 36,7 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Так, однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість. Частиною 3 ст. 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Формулювання "зловживання правом" необхідно розуміти як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Тож учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини. Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Статтею 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Відповідно до ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Разом з тим, враховуючи, що договір дарування є безоплатним, тобто не має очевидної економічної мети, то суд при вирішенні питання щодо фіктивності договору з`ясовував дійсні мотиви, через які особа поручається за боржника перед кредитором і чи є такі мотиви легітимними. Статтею 37 Конституції України встановлено, що утворення і діяльність політичних партій та громадських організацій, програмні цілі або дії яких спрямовані на ліквідацію незалежності України, зміну конституційного ладу насильницьким шляхом, порушення суверенітету і територіальної цілісності держави, підрив її безпеки, незаконне захоплення державної влади, пропаганду війни, насильства, на розпалювання міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі, посягання на права і свободи людини, здоров`я населення, забороняються. Конституційний Суд України у Рішенні від 12.06.2007 N 2-рп/2007 зазначив, що політичні партії забезпечують участь громадян України в політичному житті суспільства, впливають на державну владу, беруть участь у формуванні органів влади і контролі за їх діяльністю. Відповідно до статті 2 Закону України "Про політичні партії в Україні" політична партія - це зареєстроване згідно з законом добровільне об`єднання громадян - прихильників певної загальнонаціональної програми суспільного розвитку, що має своєю метою сприяння формуванню і вираженню політичної волі громадян, бере участь у виборах та інших політичних заходах. Основний статус політичної партії - публічно-правовий. Політична партія є важливим інститутом представницької демократії, за допомогою якого громадяни беруть участь в політичному житті суспільства та управлінні державою. Політичні партії беруть участь у виборах та формуванні влади, сприяють вираженню політичної волі громадян. Отже, діяльність політичних партій спрямована на реалізацію публічного інтересу, зокрема вплив на формування державної політики та управління, та безумовно пов`язана з основними політичними процесами у державі, невід`ємною частиною яких є збереження та розвиток української державності в умовах незалежності з урахуванням закріплених у Конституції України принципів, порушення яких у діяльності політичних партій в силу приписівстатті 37 Конституції України не допускається. Основною метою діяльності політичних партій є сприяння формуванню та вираженню політичної волі громадян, участь у виборах та інших політичних заходах, здійснення володіння, користування та розпоряджання майном політичних партій повинно здійснюватися для досягнення зазначеної мети. Статтею 14 Закону України "Про політичні партії в Україні" визначено, що держава гарантує політичним партіям право на кошти та інше майнодля здійснення своїх статутних завдань. Політичні партії є неприбутковими організаціями. Політичні партії для здійснення своїх статутних завдань мають право на власне рухоме і нерухоме майно, кошти, обладнання, транспорт, інші засоби, набуття яких не забороняється законами України. Використання належного політичній партії майна (коштів) не з метою реалізації її статутних завдань суперечить приписамстатті 14 Закону України "Про політичні партії в Україні". Це означає, що відчуження майна політичної партії повинно відповідати публічним цілям партії, тобто фінансувати її політичну, організаційну чи соціальну діяльність. Згідно з частиною першоюстатті 23 Закону України "Про політичні партії в Україні" політичні партії припиняють свою діяльність шляхом реорганізації чи ліквідації (саморозпуску) або в разі заборони її діяльності чи анулювання реєстраційного свідоцтва в порядку, встановленому цим та іншими законами України. Тобто законодавство встановлює обмеження та заборони щодо розпорядження майном політичних партій. Майно, що належить політичній партії, повинно використовуватися з метою реалізації статутних завдань політичної партії, таке майно може передаватися на благодійні цілі лише у разі припинення діяльності політичної партії шляхом реорганізації чи саморозпуску. Законодавство виключає можливість розподілу майна, що належить політичній партії як неприбутковій організації, між її засновниками або учасниками (членами). Учасники політичних партій не мають майнових прав на майно політичної партії, навпаки, вони вносять обов`язкові членські внески на створення та діяльність партії. Майно політичної партії не може переходити її членам, у тому числі і у разі припинення діяльності політичної партії. Так, за судовим рішенням від 05.07.2022 №826/9751/14 заборонено діяльність Комуністичної партії України (ідентифікаційний код юридичної особи: 00049147), адреса вул. Борисоглібська, 7, м. Київ, 04070; передано майно, кошти та інші активи Комуністичної партії України, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень у власність держави. Провадження у вказаній справі ініційоване у 2014 році. У разі заборони судом політичної партії майно, кошти та інші активи політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень переходять у власність держави, про що зазначається у рішенні суду. Перехід такого майна, коштів та інших активів у власність держави забезпечує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.4 ст.21 Закону України «Про політичні партії). Згідно з п.2, 3 Порядку переходу у власність держави майна, коштів та інших активів забороненої судом політичної партії, її обласних, міських, районних організацій, первинних осередків та інших структурних утворень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.2022 №896 (далі - Порядок) після набрання законної сили рішенням суду про заборону політичної партії, у резолютивній частині якого зазначено про передачу майна політичної партії у власність держави (далі - рішення суду), Мін`юст вживає заходів до розшуку майна політичної партії, зокрема, за відомостями єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Мін`юст. Враховуючи, що саме на Міністерство юстиції України покладені повноваження щодо вжиття заходів по розшуку майна Комуністичної партії України, тому Мін`юст є заінтересованою особою у спірних правовідносинах, оскільки звернення до суду із даним позовом спрямоване на повернення майна у власність Комуністичної партії України з метою подальшого його передання у власність держави. \~ \~ \~ \~ У разі заборони політичної партії, законодавством визначено порядок вирішення питання про майно такої партії перехід у власність держави. Додатковою умовою для переходу майна ліквідованої політичної партії в дохід держави є рішення суду. У вказаному спорі таким рішенням є рішення від 05.07.2022 у справі №826/9751/14, яке набрало законної сили 27.07.2022. Таким чином, спірний договір укладено у період після відкриття провадження у справі про заборону діяльності комуністичної партії. Приймаючи до уваги той факт, що згідно з відомостями Єдиного реєстру громадських формувань та Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців [PERSON] є керівником такої юридичної особи та головою комісії з припинення, суд дійшов висновку, що укладений між відповідачами договір дарування від 15.04.2015 містить ознаки фраудаторного правочину, тобто є таким, який укладено на шкоду кредиторам, з порушенням вимог п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України як такий, що вчинений всупереч принципу добросовісності, та ч. 3, ч. 6 ст. 13 ЦК України з підстав недопустимості зловживання правом, у підозрілий період та із заінтересованою особою. Разом з тим, вирішуючи питання про визнання недійсним договір дарування нерухомого майна (квартири), суд також враховував, що відповідач [PERSON] після укладення правочину (договору дарування) не мав «легітимного очікування», яке б ґрунтувалося на розумно виправданому очікуванні на дію такого договору, бо як керівник юридичної особи та як голова комісії з припинення знав про наслідки процедури заборони політичної партії. Крім того, позбавлення «власності» (втручання у право) підпорядковує цей процес певним умовам. Щоб вважатися сумісним зі статтею 1 Протоколу № 1, втручання має відповідати певним критеріям: воно має відповідати принципу законності та мати за законну мету за допомогою засобів, розумно пропорційних меті, якої прагнуть досягти. Так, згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Стаття 215 ЦК України визначає порядок визнання правочину недійсним. Отже, у разі визнання договору дарування недісним, таке втручання є втручанням, передбачене законом. Разом з тим, будь-яке втручання державного органу в мирне володіння «майном» може бути виправданим, лише якщо воно служить законним суспільним (або загальним) інтересам. Так, у разі забори діяльності політичної партії, обов`язковою умовою такого процесу є перехід права власності політичної партіїі в дохід держави, і саме в цьому полягатиме суспільний інтерес. Відтак таке втручання матиме легітивну мету. Також, щоб бути сумісним із загальним правилом, викладеним у першому реченні першого абзацу статті 1 Протоколу № 1, втручання у право на мирне володіння «майном», окрім того, що має бути передбачене законом і застосовуватися в суспільних інтересів, також повинно досягти «справедливого балансу» між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту фундаментальних прав особи. Даючи оцінку такому балансу суд враховував, що: 1) відповідач [PERSON] був керівником юридичної особи - Нижньосірогозької районної організації Комуністичної партії України, а відтак був обізнаним про діяльність партії та початок судового провадження щодо заборони її діяльності; 2) перехід права власності відбувся безпосередньо керівнику районного осередку, а тому є підстави вважати, що така особа була прямо заінтересована у виведенні активів з власності партії, щодо якої порушено питання ліквідації; 3) перехід права власності відбувся після порушення процедури ліквідації партії. Укладаючи спірний договір, КПУ знала про звернення Мін`юсту з позовом про заборону діяльності КПУ та усвідомлювала наслідки можливого задоволення адміністративного позову (втрата контролю над майном та іншими активами партії). Внаслідок вчинення правочину відбулося відчуження майна, призначеного для здійснення статутної діяльності політичної партії, всупереч закону, з умислом на укладення правочину з протиправною метою. Виходячи з обставин справи, сторони спірного договору дарування усвідомлювали протиправність вчинення такого правочину і суперечність його мети публічному порядку (публічно-правовим відносинам, які визначають основи суспільного ладу держави) та свідомо допускали настання протиправних наслідків. Тобто укладаючи спірний договір дарування КПУ діяла всупереч вимогам статті14, частини другої статті 3 Закону України "Про політичні партії в Україні", як діяльність політичної партії, яка завдає шкоди державній безпеці, так і розпорядження майном політичної партії не у спосіб і не для мети, визначеної законом, є порушенням публічного порядку. Отже, втручання в мирне володіння «майном» відповідатиме всім ознакам правомірного втручання, відтак підлягає задоволенню вимога про визнання недійсним договір дарування дарування квартири загальною площею 36,7 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 444843665238, укладений 03.09.2014 між Комуністичною партією України та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновою Т. Ю. та зареєстрований за № 1671. Разом з тим, з огляду, що суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача в частині визнання договору дарування недійсним, у силу статті 216 ЦК України, вказаний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Тому, вимога позивача про скасування державної реєстрації, також підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення суми судових витрат, суд виходив з того, що ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що за платіжними інструкціями Міністерство юстиції України за подання відповідної позовної заяви сплатило судові збори у розмірі 5368,00 грн (п`ять тисяч триста шістдесят вісім гривень) та 1342,00 грн (одну тисячу триста сорок дві гривні 00 копійок) за забезпечення позову. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, суд стягує з відповідачів у рівних частках суму судових витрат у вказаному розмірі.

Outcome: approved