Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» про поділ солідарного боргу та визначення частки боржників. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що відповідач по справі: [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON] , з якою вони перебували у шлюбі з 28.08.2004 р. по 25.12.2023 року. Шлюб розірвано заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.12.2023 року, справа № 645/6277/23. Предметом даного спору є солідарний борг з оплати комунальних послуг, що виник з 2017 року, сума боргу 103 263,14 грн. На даний час квартира не приватизована, є комунальною власністю, власник квартири - територіальна громада м. Харкова, Харківська міська рада. Квартира [ADDRESS] раніше була гуртожитком ВАТ «Укртелеком». На підставі спеціального ордера на житлову площу в гуртожитку, виданого відкритим акціонерним товариством «Укртелеком» 04.11.2010 року за № 167, наймачем кімнат № 1, № 2, № 4 житловою площею 39.1 кв.м стала і є на тепер [PERSON] на склад сім`ї: [PERSON] - основна; [PERSON] - колишній чоловік; [PERSON] - син; [PERSON] - донька; [PERSON] - онук; [PERSON] - онука. 19.05.2025 року Немишлянським районним судом винесено судовий наказ про стягнення солідарного боргу з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 21.05.2025 року [PERSON] та [PERSON] було направлено до суду заяви про скасування судового наказу, в яких заявники зазначили що не заперечують проти боргу, але з уточненням часток кожного. 23.05.2025 року суд задовольнив заяву [PERSON] та [PERSON] про скасування судового наказу. За можливості [PERSON] та [PERSON] частково здійснюють оплату комунальних платежів. Посилаючись на викладене, просили суд поділити солідарний борг у розмірі 103\~263,14 грн., що виник між сторонами, шляхом встановлення рівних часток кожного з боржників. Ухвалою судді Немишлянського районного суду м. Харкова від 28 липня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 15.09.2025 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову у повному обсязі. У судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти наявності у сторін боргу перед КП «ХТМ». Зазначив, що сплатив частину заборгованості, однак позивачі свій солідарний обов`язок по сплаті комунальних послуг не виконують, тому він також перестав платити. Позов визнав у повному обсязі та просив його задовольнити. Третя особа - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» явку свого представника у судове засідання не забезпечила, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, пояснень щодо позову не надала. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі, яка розглядається судом, позивачі посилалися на те, що станом на дату подання позову у [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] існує солідарний борг перед КП «Харківські теплові мережі» за період з 2017 року по 2025 рік в розмірі 103263,14 грн., а тому є необхідність розподілу цього боргу, шляхом встановлення рівних часток кожного з боржників. Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших). Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Велика Палата Верховного Суду зазначала, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити (постанова від 28 вересня 2021 року у справа № 761/45721/16-ц, провадження № 14-122цс20). Отже, підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови в позові. Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, зокрема щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмета заявленого позову, наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 450/2875/19, провадження № 61-5051св22. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] 04.11.2010 року ВАТ «Укртелеком» видано спеціальний ордер № 167 на право зайняття житлової площі 39,1 кв.м в кімнатах [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] - основна; [PERSON] - чоловік; [PERSON] - син; [PERSON] - донька; [PERSON] син. Згідно довідки з реєстру територіальної громади м.Харкова, за адресою: м.Харків, вул. Благодатна, буд. 2 секц. 3, 4 кім. 1, 2, 4 зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . З відповіді №1605725 від 25.07.2025 з Єдиного демографічного реєстру вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Позивачем [PERSON] надано докази щодо адреси її фактичного місця проживання: [ADDRESS] . У судовому засіданні позивачі пояснили, що розбіжності в адресах їх місць проживання виникли у зв`язку із перенумерацією секцій колишнього гуртожитку, їх кімнати об`єднано в квартири, також змінилися номери секцій, тобто фактично змінено адресу їх місця проживання з: [ADDRESS] на: [ADDRESS] . Згідно даних офіційного сайту «Судова влада» заочним рішенням Немишлянського районного суду м.Харкова від 25.12.2023 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28.08.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ізюмського міського управління юстиції, актовий запис №185. Відповідно до судового наказу Немишлянського районного суду м.Харкова від 19.05.2025 по справі №645/3083/25 з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] стягнуто заборгованість за комунальні послуги на користь КП «Харківські теплові мережі» в сумі 113896,28 грн. за період з 01.09.2017 р. по 31.03.2025 р. Ухвалою Немишлянського районного суду м.Харкова від 23.05.2025 вказаний судовий наказ скасовано. З даних про оплату комунальних послуг, доданих до позову вбачається, що позивачами на рахунок КП «ХТМ» здіснено оплати 09.08.2025 в сумі 200 грн, 350,13 грн. (дата нечитабельна), 07.05.2025 в сумі 200 грн, 07.03.2025 в сумі 200 грн, всього на 950 грн. Звертаючись з даним позовом до суду, позивачі посилаються на наявність боргових зобов`язань, що виникли з 2017 року по 2025 року (в період перебування у шлюбі з колишнім чоловіком позивача [PERSON] - [PERSON] ) та просять розподілити заборгованість серед солідарних боржників. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Як передбачено ст. ст.\~67,\~68\~ЖК України оплата за комунальні послуги стягується крім квартирної плати по затвердженим у встановленому законом порядку тарифам і повинна вчасно вноситися споживачем - наймачем і членами його родини, які на підставі ч. 1\~ст. 64 ЖК України, користуються нарівні з наймачем всіма правами й несуть разом з ними солідарну майнову відповідальність по зобов`язаннях, що випливає з договору житлового наймання. Відповідно до ст. 540 ЦК України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Статтею 544 ЦК України передбачено\~право боржника, який виконав солідарний обов`язок, на зворотну вимогу.\~Боржник,\~який виконав\~солідарний обов`язок,\~має право\~на зворотну\~вимогу (регрес)\~до кожного\~з решти\~солідарних боржників\~у рівній\~частці,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом,\~за вирахуванням\~частки,\~яка припадає\~на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Отже, можливість регресного стягнення з відповідача частини боргу за комунальні послуги настає у разі виконання зобов`язання позивачами, при цьому до суду протягом розгляду справи не було представлено доказів погашення заборгованості перед КП «ХТМ» на суму 103263,14 грн. Так, [PERSON] та [PERSON] просили розподілити наявний у них солідарний борг перед КП «Харківські теплові мережі» в розмірі 103263,14 грн., шляхом встановлення рівних часток кожного з боржників. У судовому засіданні сторони не заперечували наявність у них заборгованості перед КП «Харківські теплові мережі». У свою чергу, позивач [PERSON] пояснила, що вважає її права порушені тим, що вона є основним наймачем квартири, тому, на її думку, увесь борг належить їй; позивач [PERSON] зазначила, що її права не порушені, проте звертаючись до суду із цим позовом, вона вирішила скористатись своїм правом на розподіл боргу в рівних частках; відповідач [PERSON] позов визнав та просив суд про розподіл боргу в рівних частках. Суд, вирішуючи спір, надаючи оцінку предмету й підставам заявленого позову, наданим сторонами доказам, установивши фактичні обставини спору, виходить із того, що позивачі у позовній заяві не зазначили обставин, які підтверджували б наявність порушення їх прав та/або законних інтересів, враховуючи також ту обставину, що відповідач позовні вимоги визнає. [PERSON] та [PERSON] не зазначили, яким чином розподіл боргу в рівних частках, що виник за період з 2017 року по 2025 року, в судовому порядку зумовить попередження порушення їх прав чи інтересів, або відновить вже порушені їх права чи інтереси. Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (пункт 44 постанови Верховного Суду від 30 квітня 2024 року). Крім того, у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних й допустимих доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд зобов`язаний свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачі, як на підставу наявності у сторін боргу перед КП «Харківські теплові мережі» в розмірі 103263,14 грн., посилаються на судовий наказ Немишлянського районного суду м.Харкова від 19.05.2025 по справі №645/3083/25, яким з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] стягнуто заборгованість за комунальні послуги на користь КП «Харківські теплові мережі» в сумі 113896,28 грн. за період з 01.09.2017 р. по 31.03.2025 р., що скасований ухвалою Немишлянського районного суду м.Харкова від 23.05.2025 р., та на те, що вони частково здійснюють оплату комунальних послуг (на підтвердження чого надали квитанції про сплату на рахунок КП «ХТМ»: 200 грн від 09.08.2025, 350,13 грн. від (дата нечитабельна), 200 грн від 07.05.2025, 200 грн від 07.03.2025, усього на суму 950 грн.). Разом із тим, позивачами не підтверджено належними та допустимими доказами наявність заборгованості в розмірі саме 103263,14 грн. Так, якщо виходити із суми боргу, наведеної в судовому наказі - 113896,28 грн, та наданих позивачами квитанцій про сплату боргу на суму 950 грн, залишок заборгованості, що заявлений в позові є меншим, ніж арифметична різниця цих сум - 112\~946,28 грн. Відповідно до положень\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними засобами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справ суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Доводи позивачів про наявність заборгованості в сумі 103263,14 грн та про порушення їх прав відповідачем, щодо несплати вказаної заборгованості, зводяться до власного тлумачення норм права та до припущень, на яких доказування грунтуватися не може (частина шоста статті 81 ЦПК України). Таким чином, у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] слід відмовити, у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки підстав для задоволення даного позову судом не вбачається, суд не приймає визнання позову відповідачем [PERSON] та роз`яснює, що сторони в позасудовому порядку можуть вирішити питання про виконання солідарного обов`язку зі сплати заборгованості та розподіл особових рахунків для нарахування та оплати комунальних послуг, що надаються відповідними організаціями на підставі договорів. При зверненні до суду позивачі понесли судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. по 1211,20 грн. кожна. Суд розподіляє понесені сторонами судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та у зв`язку із відмовою у задоволенні позову понесені позивачами судові витрати по сплаті судового збору на відповідача не покладаються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed