Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

У липні 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» в особі представника Шкапенка О.В. через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № AВН0СТ155101716202028231 від 20.05.2024 року в сумі 50675,15 грн та судових витрат. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] звернулась до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 20.05.2024 року, будучи клієнтом Банку, Позичальник уклав з Банком кредитний договір AВН0СТ155101716202028231, щодо надання останній кредиту в розмірі 47000.00 грн. строком на 36 місяців (тобто до 19.05.2027 року) зі сплатою процентів у розмірі 55.00 щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. (Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту). Відповідно до п. п. 3-5 (Заяви клієнта, далі кредитний договір), ліміт цього договору: 17000.00 грн. на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 19.05.2027 року, терміном на 36 місяців. Згідно до п. 6 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 55.00 річних. Відповідно до п. 7 Позичальник сплачує Банку комісію в розмірі 0.00 грн. Станом на 31.05.2025 року заборгованість Відповідача за даним кредитним Договором складала суму в розмірі 50675,15 грн, яка складається з: 42102,58 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 8155,56 грн - загальний залишок заборгованості за процентами; 0.00 грн - загальний залишок заборгованості за комісією; 417,01 грн - загальний залишок заборгованості за пенею. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 08.07.2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з наказом в.о. голови суду №247-В/2025 від 14.07.2025 року суддя Дорошенко Г.В. з 17.08.2025 по 25.08.2025 перебувала у відпустці. Відповідно до наказу голови суду №360-В/2025 від 06.10.2025 року суддя Дорошенко Г.В. у період з 13.10.2025 року по 17.10.2025 року включно перебувала на навчанні. Відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, зокрема за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача: [ADDRESS] , судом скеровувалась ухвала про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією ШКІ 0610280599169 та згідно з трекінгом АТ «Укрпошта» судова кореспонденція повернута на адресу суду неврученою адресату з причини «одержувач відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Окрім того, відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому, відповідач, в силу п. 4 ч.8 ст.128, ч.9 ст.130 ЦПК України вважається належним чином повідомлений про розгляд справи. За умовами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Таким чином, у визначений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, відповідачем відзиву до суду не подано, про наявність поважних причин не подання відзиву у встановлений строк суду не повідомлено, заява про поновлення строку для подання відзиву до суду станом на день винесення рішення також не надходила. Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (вилику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.11.2021 року [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг а АТ «А-Банк» (а.с.11). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета - Заява про приєднання разом з Умовами та правилами надання банківських послуг у АТ «А-Банк» між ним та АТ «А-Банком» становлять договір про надання банківських послуг умови якого їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. 20.05.2024 року відповідач, будучи клієнтом банку, відповідно до заяви про надання послуги «Швидка готівка» уклала з банком кредитний договір № AВН0СТ155101716202028231 щодо надання останній кредиту в розмірі 47000.00 грн строком на 36 місяців (тобто до 19.05.2027) зі сплатою процентів у розмірі 55.00 щорічно. (а.с.14-16). Крім того, відповідач у п.18 Заяви про надання послуги «Швидка готівка» № AВН0СТ155101716202028231 від 20.05.2024 підтвердила свою згоду на те, що Заява про надання послуг «Швидка готівка» разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується електронним підписом відповідача у заяві. 20.05.2024 року [PERSON] підписала електронним підписом також і Паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», в якому міститься повна інформація про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та порядок повернення кредиту (а.с.12-13). АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит /встановив кредитний ліміт/ у розмірі, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст.3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Підписаний таким чином Договір прирівнюється до укладеного у письмовій формі. Згідно з меморіальним ордером № TR.36904375.46540.65455 від 20.05.2024, призначенням платежу у якому зазначено: «видача кредиту згідно Договору № AВН0СТ155101716202028231 від 20/05/2024 року», [PERSON] отримала грошові кошти у сумі 47000 грн (а.с.22). Меморіальний ордер є первинним документом, що містить відомості про операцію банку, а отже наданий позивачем суду меморіальний ордер є належним, допустимим та достатнім доказом видачі кредитних коштів згідно з умовами кредитного договору. Як вбачається із долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за наданим кредитом та виписки по кредиту, у зв`язку із неналежним виконанням позичальником зобов`язань за Договором № AВН0СТ155101716202028231 від 20.05.2024 року, укладеного між АТ «Акцент-Банк» та [PERSON] , утворилась заборгованість за наданим кредитом станом на 31.05.2025 року в розмірі 50675,15 грн, яка складається з: 42102,58 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 8155,56 грн - загальний залишок заборгованості за процентами. 0.00 грн - загальний залишок заборгованості за комісією; 417,01 грн - загальний залишок заборгованості за пенею (а.с.21, 23-24). Відповідно до ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.13 та ст.81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази підтверджують укладення між АТ «Акцент-Банк» та [PERSON] договору кредиту в електронній формі, отримання відповідачем позичених грошових коштів та їх неповернення позивачу, тобто невиконання відповідачем умов, укладеного договору в електронній формі, а тому нараховані позивачем відповідно укладеного договору заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) у сумі 42102,58 грн та заборгованість за відсотками - 8155,56 грн суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача. Водночас, суд вважає, що вимоги АТ «Акцент-Банк» у частині стягнення з відповідача пені не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Так, відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі закон). Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанови від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. Водночас Конституційний Суд України у рішенні від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012 виснував, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу. Також Верховний Суд у постанові від 29 січня 2019 року у справі №807/257/14, а також Європейський суд з прав людини у п. 69 рішення у справі «Ніколова проти Болгарії» № 7888/03 та ін. зазначають про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами. Оскільки пеня за кредитним договором нарахована за період з 21 лютого 2025 року по 31 травня 2025 року, тобто у період тривалості воєнного стану, то відповідач звільняється від обов`язку її сплати на користь АТ «Акцент-Банк». Не зважаючи на те, що нарахована неустойка відповідає Закону України «Про споживче кредитування» (зі змінами від 22.11.2023), але пріоритет мають норми Цивільного кодексу України, який має вищу юридичну силу (як основний нормативно-правовий акт цивільного законодавства, та як кодифікований законодавчий акт) перед іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2402,47 грн (50258,14 грн х 2422,40 грн / 50675,15 грн = 2402,47 грн).

Outcome: partial