Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

08.04.2025р. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до Шосткинської міської ради про визнання недійсним розпорядження органу приватизації від 17.12.2004р. за №6545 про передачу у власність квартири [ADDRESS] , скасування свідоцтва про право власності на зазначену квартиру, видане КППВО «Енергія» 20.12.2004р. та про визнання права спільної часткової власності в рівних частинах на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] . Свої вимоги позивачі обґрунтовують порушенням свого права власності на вищевказане нерухоме майно, оскільки є співвласниками двох квартир, однак зареєструвати своє право власності не в змозі у зв`язку з допущеними помилками різних посадових осіб при проведенні попередньої технічної інвентаризації. В судовому засіданні 22.07.2025 року суд ухвалив залучити КП ПВО «Енергія» як співвідповідача по справі. У судове засідання позивачі не з`явились, надали до суду заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі, позов підтримують в повному обсязі, наполягають на його задоволенні. Представник відповідача КП ПВО «Енергія» у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без їх участі, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Відповідач Шосткинська міська рада про розгляд справи повідомлялася належним чином, правом на участь свого представника у судовому засіданні не скористалася, про поважність причин неявки до суду не повідомляла, відзиву не подала. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до рішення № 18-6 спільного засідання адміністрації та профсоюзного комітету ДНПП « [INFO] » від 11.11.2003 року в зв`язку з передачею в комунальну власність будинку комунального типу, позивачу [PERSON] було виділено у користування нежитлові приміщення: №11 площею 21,6 кв.м., [ADDRESS] /а.с. 14/. Як вбачається з копії виписки з рішення виконавчого комітету Шосткинської міської ради № 226 від 31.08.2004 року, [PERSON] надано дозвіл на реконструкцію нежитлових приміщень № 11, 12, 13 загальною площею 45,36 кв. м. у житлові по [ADDRESS] /а.с. 21/. За копією технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , складеного на ім`я [PERSON] . Шосткинським бюро технічної інвентарізації станом на 11.11.2004 році, встановлено, що квартира складається з чотирьох житлових кімнат площами 20,4 кв. м., 13,5 кв. м., 12,1 кв. м., 20,1 кв. м., загальна житлова площа квартири складає 66,1 кв. м.; площа підсобних приміщень 35,7 кв. м. Загальна площа квартири складає 101,8 кв. м. Висота приміщень 2,5 м. При цьому житлові та підсобні приміщення розташовані на 6 та 1 поверхах 9-поверхового будинку /а.с. 17-18/. З розпорядження органу приватизації комунального підприємства промислово-виробничого об`єднання «Енергія» № 6545 від 17 грудня 2004 року вбачається, що від наймача [PERSON] надійшла заява на приватизацію квартири, яка заходиться за адресою: [ADDRESS] , яка використовується ним та членами його сім`ї на умовах найму. Після розрахунку та розгляду матеріалів з зазначеного питання вирішено передати вказану квартиру в приватну спільну часткову власність /а.с. 15/. Згідно з копії розрахунку вартості надлишкової загальної площі квартири (будинку), що приватизується, позивачами здійснено доплату за надлишки загальної площі - 7,8 кв. м. у сумі 17,82 грн /а.с. 15, зворот/. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 грудня 2004 року, виданого комунальним підприємством промислово-виробничим об`єднанням «Енергія» /а.с. 16/, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] набули на праві приватної спільної часткової власності, по 1/4 частці, квартиру [ADDRESS] , загальною площею 101,8 кв. м., відновна вартість на момент приватизації 17,82 грн. Право власності на житло записане у реєстрову книгу за № 6545. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Для реконструкції нежитлових приміщень № 11, 12, 13 у житлові по [ADDRESS] [PERSON] був виданий містобудівний паспорт за №224 від 10 червня 2005 року /а.с. 22/. Відповідно до вказаного документу погоджено експлікацію приміщень: житлова кімната 20,1 кв.м., кухня 9,6 кв. м., санвузол 2,6 кв.м., коридор 8,2 кв.м., загальна площа 40,5 кв.м. З копії виписки з рішення виконавчого комітету Шосткинської міської ради № 100 від 26.03.2008 року встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надано дозвіл на перепланування квартири [ADDRESS] за рахунок будівництва балкону розміром 4,0х2,0 /а.с. 23/. 23.01.2025 року на замовлення [PERSON] ФОП [PERSON] виготовлений технічний паспорт (реєстраційний номер в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва ТІ01:1758-9719-3513-1067) на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до якого загальна площа приміщень склала 61,9 кв.м., з якої житлова площа 33,7 кв.м., допоміжна площа 28,2 кв.м. /а.с. 24-26/. Також, 23.01.2025 року на замовлення [PERSON] ФОП [PERSON] виготовлений технічний паспорт (реєстраційний номер в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва ТІ01:1742-5196-0991-9403) на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до якого загальна площа приміщень склала 51,0 кв.м., з якої житлова площа 29,8 кв.м., допоміжна площа 21,2 кв.м. /а.с. 27-29/. Так, на підставі заяви [PERSON] та технічного паспорту (реєстраційний номер в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва ТІ01:1758-9719-3513-1067) відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Шосткинської міської ради, згідно з наказом № 310 від 05.03.2025 року, присвоєно адресу об`єкту нерухомого майна: [ADDRESS] , об`єкт нерухомості квартира у будинку квартирного типу /а.с. 30/ На підставі заяви [PERSON] та технічного паспорту (реєстраційний номер в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва ТІ01:1742-5196-0991-9403) відділом містобудування та архітектури виконавчого комітету Шосткинської міської ради, згідно з наказом № 309 від 05.03.2025 року, присвоєно адресу об`єкту нерухомого майна: [ADDRESS] , об`єкт нерухомості квартира у будинку квартирного типу /а.с. 31/. Відповідно до копії довідки КП «Шосткинське МБТІ» №172 від 28.01.2025 року встановлено, що право власності на кімнати [ADDRESS] не зареєстроване /а.с. 32/. За доводами позову 12.01.2009 року КП «Укржитлкомфорт» було розподілено особові рахунки між квартирами. З яких одна знаходиться на першому поверсі (що є фактично квартирою [ADDRESS] ), а друга на шостому (що є фактично квартирою [ADDRESS] ). Таким чином [PERSON] та [PERSON] стали мати місце реєстрації в кв. [ADDRESS] . Вказаний факт підтверджується наданою позивачами довідкою КП «Укржитлкомфорт» від 03.04.2025 року /а.с. 19/. [PERSON] знялась з місця реєстрації за адресою приватизації квартир. [PERSON] стала мати місце реєстрації в кв. [ADDRESS] , яка фактично є квартирою [ADDRESS] , відповідно до довідки КП «Укржитлкомфорт» від 03.04.2025 року /а.с. 20/. Як вбачається з копії рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 78204420 від 04 квітня 2025 року, виданого державним реєстратором прав на нерухоме майно Скрипкою А., позивачам було відмовлено у проведенні реєстраційних дій за їх заявою з підстав невідповідності поданих документів, встановленим вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, а саме: згідно з технічними паспортами об`єкт включає житлові та нежитлові приміщення та розташовані на першому та шостому поверсі, а документ на право власності передбачає лише один об`єкт нерухомого майна, тому неможливо провести державну реєстрацію без виділення їх в окремі об`єкти /а.с. 33/. Посилаючись на помилку, допущену органом приватизації при оформленні свідоцтва про право власності на житло, яка в подальшому унеможливила реалізацію позивачам свого права власності на спірне житло, у тому числі реєстрацію цього права, позивачі звернулися до суду із позовом про визнання недійсним розпорядження органу приватизації від 17.12.2004р. за №6545 про передачу позивачам у власність квартири [ADDRESS] , скасування свідоцтва про право власності на зазначену квартиру, виданого КППВО «Енергія» 20.12.2004р. та про визнання за ними права спільної часткової власності в рівних частинах на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] . Надаючи правову оцінку вказаним вимогам, суд звертає увагу на таке. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Згідно ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України). Згідно з положеннями ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Статтею 9 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч. 2, 3, 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, чинній на час приватизації) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Так, право на приватизацію відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» мали відповідальний наймач [PERSON] , та члени його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Реалізуючи своє право на приватизацію позивачі 20.11.2004 року отримали свідоцтво про право власності на житло на підставі технічного паспорту, виготовленого станом на 11.11.2004 року, в якому фактично відображено об`єкт нерухомого майна з приміщеннями на різних поверхах під єдиним номером 613-614. У цьому контексті, слід зазначити, що на першому поверсі як раз і були розташовані нежитлові приміщення № [NUMBER] , 12, 13 виділені позивачам, які ними були переобладнані в житлові. У свідоцтві про право власності на житло № [NUMBER] від 20.12.2004 та розпорядженні органу приватизації № 6545 від 17.12.2024 року зазначено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить на праві власності по 1/4 частці один об`єкт нерухомого майна - квартира [ADDRESS] , що свідчить про відсутність порушення норми ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, чинній на час приватизації), яка дозволяла здійснення права на приватизацію житла лише один раз. Суд вважає, що таке розташування приміщень не свідчить про відсутність у позивачів права на приватизацію вказаного житла, а відповідно і не тягне незаконність її результатів. Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування будь-якого способу захисту цивільного права має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим, а саме: повинно реально відновлювати наявне порушене, оспорене або невизнане право, такий спосіб має відповідати характеру правопорушення та цілям судочинства та не може суперечити принципу верховенства права. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). Суд вважає, що визнання недійсним розпорядження органу приватизації від 17.12.2004 року за №6545 про передачу у власність позивачам квартири [ADDRESS] та скасування свідоцтва про право власності на зазначену квартиру, виданого КППВО «Енергія» 20.12.2004р. на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , не призведе до відновлення їх порушених прав, оскільки позивачі мали право на приватизацію та скористались ним, що засвідчують зазначені правовстановлюючі документи, незважаючи на вказані недоліки. Тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Ефективним захистом порушених прав буде саме визнання за позивачами права власності на об`єкти нерухомого майна як окремі. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У цій справі позивачі були вимушені звернутися до суду з позовом, оскільки держава фактично не визнає за ними права власності на нерухоме майно, про що свідчить відмова державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій. У постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). У вищевказаній справі Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правило за аналогією закону (а саме, статті 392 ЦК України) має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. У постанові Верховного Суду від 10.06.2020 у справі №910/18384/15 зроблено правовий висновок, відповідно до якого позов про визнання права власності може пред`явити винятково власник такого майна. Відповідний позов пред`являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав та підтверджується належними та допустимими доказами. Позов про визнання права власності спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником свого права і виключення домагань на належне власнику майно за допомогою підтвердження у судовому порядку факту належності йому спірного майна на праві власності. Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій від третіх осіб, то права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Зважаючи на викладене, оскільки позивачі є власниками квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] (яка фактично є квартирою [ADDRESS] , набули їх на законних підставах, при цьому не мають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, наслідком чого має бути державна реєстрація такого права, судом не встановлено підстав, що перешкоджали б у визнанні права власності на квартири за позивачами. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачами права спільної часткової власності в рівних частинах на квартиру [ADDRESS] та права спільної часткової власності в рівних частинах на квартиру [ADDRESS] , оскільки під час розгляду справи були підтверджені обставини, на які позивачі посилаються як на підставу свого позову і це не призведе до порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, і є єдиним можливим способом захисту прав та законних інтересів позивачів. В іншій частині позову слід відмовити.

Outcome: partial