Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Представник ТОВ «Українські фінансові операції» звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором № 4338564 від 28.01.2024 у розмірі 219\~375,12 гривень, також просив стягнути понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2422.40 грн. та 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначено,\~що 28.01.2024\~року між\~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«ЛІНЕУРА УКРАЇНА»\~та [PERSON] \~укладено Договір\~№ 4338564\~про надання\~коштів на\~умовах споживчого\~кредиту (надалі\~-\~Договір).\~На умовах,\~встановлених Договором,\~ТОВ «ЛІНЕУРА\~УКРАЇНА» зобов`язується\~надати Клієнту\~грошові кошти\~в гривні\~на умовах\~строковості,\~зворотності,\~платності,\~а [PERSON] \~зобов`язується повернути\~кредит,\~сплатити проценти\~за користування\~кредитом та\~виконати інші\~обов`язки,\~передбачені Договором.\~За взаємною\~згодою,\~сторони погодили\~наступні умови\~договору:\~Відповідно до\~п.\~1.2.\~тип кредиту\~ кредит,\~сума кредиту\~складає 22\~500\~грн.\~Згідно із\~п.\~1.3\~Договору строк\~кредиту 350\~днів:\~з 28.01.2024\~року по\~11.01.2025\~року.\~Періодичність платежів\~зі сплати\~процентів -\~кожні 25\~днів.\~На підставі\~погоджених умов,\~викладених в\~п.\~2.1.\~Договору ТОВ\~«ЛІНЕУРА УКРАЇНА»\~надає кредит\~у безготівковій\~формі шляхом\~перерахування коштів\~кредиту на\~банківський рахунок\~фізичної особи\~за реквізитами\~електронного платіжного\~засобу (платіжної\~картки)\~ [NUMBER] ,\~яку Відповідачем\~вказано особисто\~під час\~укладання Договору.\~Відповідно до\~зазначених вище\~умов Договору,\~ТОВ «ЛІНЕУРА\~УКРАЇНА» свої\~зобов`язання\~перед [PERSON] \~виконало та\~надало їй\~кредит в\~сумі 22\~500\~грн.,\~шляхом зарахування\~кредитних коштів\~на платіжну\~картку №\~ [NUMBER] ,\~що підтверджується\~копією довідки\~платіжного провайдера\~-\~ТОВ «ПЕЙТЕК\~УКРАЇНА».\~Кредитний договір\~укладений сторонами\~в електронному\~вигляді з\~використанням електронного\~підпису,\~відповідає вимогам\~статті 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію»,\~при укладенні\~цього договору\~сторони досягли\~згоди щодо\~всіх істотних\~умов та\~у сторін,\~відповідно до\~приписів статті\~11\~ЦК України,\~виникли права\~та обов`язки,\~які витікають\~із кредитного\~договору. Оскільки ТОВ\~«ЛІНЕУРА УКРАЇНА»\~не є\~банківською установою,\~то,\~відповідно,\~позбавлене можливості\~відкривати будь-які\~рахунки для\~клієнтів,\~і,\~як наслідок,\~формувати платіжні\~доручення та\~виписки за\~такими рахунками\~не може.\~"Зарахування\~кредитних коштів\~на платіжну\~карту Відповідача\~відбулось через\~платіжну систему,\~на підставі\~укладеного Договору\~№ 210222-1\~про організацію\~переказу коштів\~від 21.02.2022\~року між\~ТОВ «ЛІНЕУРА\~УКРАЇНА» та\~ТОВ «ПЕЙТЕК\~УКРАЇНА». Пунктом 1.4.1.\~Договору передбачено\~стандартну процентну\~ставку,\~яка становить\~2,5\~%\~в день\~та застосовується\~в межах\~строку кредиту,\~вказаного в\~п.\~1.3\~Договору.\~23.09.2024\~року ТОВ\~«ЛІНЕУРА УКРАЇНА»\~на підставі\~Договору факторингу\~№ 23/09/2024\~за плату\~відступило,\~а ТОВ\~«Українські фінансові\~операції» набуло\~право грошової\~вимоги до\~Відповідача. Враховуючи зазначене,\~до Позивача\~відповідно до\~укладеного Договору\~факторингу від\~23.09.2024\~року №23/09/2024\~року перейшло\~право грошової\~вимоги до\~Відповідача за\~Договором №\~4338564\~від 28.01.2024\~року загальна\~сума заборгованості\~склала 168750,12\~грн.,\~з якої\~заборгованість з\~тіла кредиту\~ 22\~500,00\~грн.,\~заборгованості за\~процентами \~135\~000,12\~грн.,\~штрафні санкції\~-\~11\~250,00\~грн. За даними\~поденного розрахунку\~заборгованості,\~сформованого Первісним\~кредитором,\~вбачається,\~що у\~період з\~дати укладання\~Договору,\~а саме:\~з 28.01.2024\~року по\~23.09.2024\~року (Дата\~укладання Договору\~факторингу),\~у Відповідача\~перед Первісним\~кредитором утворилась\~заборгованість за\~нарахованими процентами\~за користування\~грошовими коштами\~у межах\~погодженого строку\~дії Договору\~у розмірі\~135\~000,12\~грн.\~Відповідно до\~умов строк\~дії п.\~1.3\~Договору №\~4338564\~строк кредиту\~350\~днів:\~з 28.01.2024\~року по\~11.01.2025\~року.\~Станом на\~дату укладання\~Договору факторингу\~від 23.09.2024\~року №23/09/2024,\~строк дії\~Договору №\~4338564\~від 28.01.2024\~року не\~закінчився.\~А тому,\~в межах\~строку дії\~Договору,\~укладеного між\~Первісним кредитором\~та Відповідачем,\~ТОВ «Українські\~фінансові операції»\~у період\~з 24.09.2024\~року по\~11.01.2025\~року (110\~календарних днів)\~здійснено нарахування\~процентів за\~стандартною процентною\~ставкою,\~у сумі\~61875\~грн. За умовами\~п.\~6.4.\~Договору Первісним\~кредитором було\~нараховано штрафні\~санкції в\~розмірі 11\~250,00\~грн. Таким чином, відповідач має заборгованість перед Позивачем за Договором № 4338564 від 28.01.2024 року загальною сумою 219375,12 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 22 500,00 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 135 000,12 грн., нарахованих процентів ТОВ «Українські фінансові операції» за 110 календарних днів 61875 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2025 року головуючою у справі визначен суддю Чорну Б.М. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 21.05.2025 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 26.05.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. 18.06.2025 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, щодо винесення заочного рішення не заперечують. 03.07.2025\~від відповідача\~ [PERSON] \~надійшов відзив,\~в якому\~зазначила,\~що дійсно\~між нею\~та первісним\~кредитором був\~укладений кредитний\~договір №4338564\~про надання\~коштів на\~умовах споживчого\~кредиту (надалі\~-\~Договір)\~від 28.01.2024р.\~Відповідно до\~цього договору\~відповідачка отримала\~кошти у\~розмірі 22\~500,0грн.\~на її\~банківську картку,\~відкриту у\~АТ КБ\~«Привабанк».\~Підписання вказаного\~договору відбулось\~в електронному\~вигляді.\~При підписанні\~договору відповідачці\~не було\~роз`яснено основні\~умови договору,\~зокрема умови\~нарахування та\~розміру процентів\~за користування\~кредитом.\~Відповідно до\~ч.4,\~5\~ст.8\~Закону України\~"Про\~споживче кредитування"\~денна процентна\~ставка розраховується\~у процентах\~за формулою:\~ДПС =\~(ЗВСК/ЗРК)/t\~*\~100%,\~де ДПС\~-\~денна процентна\~ставка;\~ЗВСК -\~загальні витрати\~за споживчим\~кредитом;\~ЗРК -\~загальний розмір\~кредиту;\~t\~-\~строк кредитування\~у днях.\~Максимальний розмір\~денної процентної\~ставки,\~розрахованої відповідно\~до частини\~четвертої цієї\~статті,\~не може\~перевищувати 1\~%.\~Вказані норми\~Закону набрали\~чинності 24.12.2023р.\~Законом України\~від 22.11.2023р.\~№ 3498-ХІ\~"Про\~внесення змін\~до деяких\~законів України\~щодо удосконалення\~державного регулювання\~ринків фінансових\~послуг",\~який набрав\~чинності 24.12.2023р.,\~внесено зміни\~до розділу\~IV\~"Прикінцеві\~та перехідні\~положення"\~Закону України\~"Про\~споживче кредитування",\~зокрема,\~у п.17 Прикінцевих та\~перехідних положень\~передбачено,\~що тимчасово,\~протягом 240\~днів з\~дня набрання\~чинності Законом\~України "Про\~внесення змін\~до деяких\~законів України\~щодо удосконалення\~державного регулювання\~ринків фінансових\~послуг",\~установити,\~що максимальний\~розмір денної\~процентної ставки\~не може\~перевищувати:\~протягом перших\~120\~днів -\~2,5\~%;\~протягом наступних\~120\~днів -\~1,5\~%".\~При цьому,\~відповідно до\~п.2\~"Прикінцеві\~та перехідні\~положення"\~Закону України\~"Про\~внесення змін\~до деяких\~законів України\~щодо удосконалення\~державного регулювання\~ринків фінансових\~послуг"\~дія пункту\~5\~розділу І\~цього Закону\~поширюється на\~договори про\~споживчий кредит,\~укладені до\~набрання чинності\~цим Законом,\~якщо строк\~дії таких\~договорів продовжено\~після набрання\~чинності цим\~Законом.\~Таким чином,\~максимальний розмір\~денної процентної\~ставки з\~24.12.2023р.\~не повинен\~перевищувати 1%,\~а щодо\~договорів,\~які укладені\~до набрання\~чинності Законом\~України №3498-ІХ:\~протягом перших\~120\~днів -\~2.5\~%\~(до\~22\~квітня 2024\~року включно),\~протягом наступних\~120\~днів -\~1.5%\~(до\~20\~серпня 2024\~року),\~починаючи з\~241\~дня 1%\~(з\~21\~серпня 2024\~року).\~Оскільки договір\~між [PERSON] \~та ТОВ\~«ЛІНЕУРА УКРАЇНА»\~укладено 28\~січня 2024\~року,\~тобто після\~набрання чинності\~відповідних положень\~Закону України\~"Про\~споживче кредитування",\~тому положення\~Закону про\~обмеження максимального\~розміру денної\~процентної ставки\~застосовуються до\~даних правовідносин\~у порядку,\~передбаченому ч.5\~ст.8\~Закону України\~"Про\~споживче кредитування"\~у розмірі\~не більшому,\~ніж 1%. Таким чином,\~вважає,\~що умови\~кредитного договору\~№4338564\~від 28.01.2024р.,\~зазначені у\~пунктах 1.4.\~та 1.5.\~є нікчемними,\~а розрахунок\~процентів за\~користування кредитом\~повинен проводитись\~відповідно до\~вимог ч.5\~ст.8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування».Крім\~того,\~вказала,\~що у справі відсутні належні, допустимі та достовірні докази передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача та вважає, що ТОВ «Українські фінансові операції» не є належним позивачем щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором №4338564 від 28.01.2024р. Щодо витрат на правничу допомогу зазначила, що даний спір є спором незначної складності, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною, справа не передбачає необхідності виконання значного обсягу дій та робіт, необхідних для її підготовки та розгляд, а тому, зважаючи на категорію даної справи, яка є нескладною, враховуючи усталену практику, вважає, що визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи, наданих послуг та складності справи. 04.07.2025 року від представника позивача надано до суду відповідь на відзив, в яких просив вказаний позов задовільнити повністю та стягнути з відповідача вищевказану суму. Розгляд справи проводити у відсутності представника. 21.07.2025 року, 21.08.2025 року, 23.09.2025 року та зокрема 27.10.2025 від представника відповідача [PERSON] - Картавих М.І. було подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю (без належного підтвердження існування обставин, на які посилається представник), проте, враховуючи заяву від представника позивача Дідух Є.О. про розгляд справи за відсутності представника позивача, а також заперечення іншого представника позивача - адвоката Лисенка Д.В. про безпідставне відкладення судового розгляду, що в свою чергу порушує розумні строки про розв`язання спору, суд приходить до наступного. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (Постанова КЦС ВС від 24.10.2024 №752/8103/13-7 (61-6892св23). Необґрунтоване відкладення розгляду справи призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. З огляду на вищевикладене, враховуючи неодноразове задоволення клопотань представника відповідача про відкладення розгляду справи, беручи до уваги заперечення представника позивача, а також те, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи по суті та вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами. Згідно ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши подані докази, приходить до наступного. 28.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 4338564 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.01.2024 /а.с.24-34/. Відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 22500 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 350 днів: з 28.01.2024 року по 11.01.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього Договору. Відповідно до п. 9.3 Договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання Сторонами з урахуванням особливості його підписання відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та нормативних актів Національного банку України. Договір укладений строком на 365 днів, але у будь-якому випадку Договір припиняється не раніше дати повного повернення/сплати Клієнтом суми кредиту, процентів за користування кредитом та неустойки, у разі наявності штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов?язання, або в дату дострокового повного повернення/сплати Клієнтом суми кредиту, процентів за користування кредитом. Згідно до п. 9.9 Договору, підписуючи цей Договір, Клієнт підтверджує, що: - перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) про фінансову послугу та про її надавача у визначеному законодавством обсязі, достатньої для прийняття Клієнтом свідомого рішення про отримання такої послуги або про відмову від " отримання, та яка розміщена на Вебсайті; 6) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; - він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», актуальна на дату укладання Договору редакція яких розміщена на Вебсайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов?язується неухильно їх\~дотримуватися та інше. Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором з боку позичальника та аналог власноручного підпису кредитодавця, що відтворений засобами копіювання з боку кредитодавця, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, що і власноручний підпис. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір № 4338564 підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором 436539, відправлено: 28.01.2024 18:02:51. Крім того, [PERSON] електронним підписом підписала паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови кредитування, таблицю обчислення загальною вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та інформаційне повідомлення, що є додатком № 2 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4338564 від 28.01.2024 /а.с.21-23,34,35/. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Крім того, суд зазначає, що відповідачем не оспорювався факт укладення вказаного Договору. Відповідно до п.2.1. Договору Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу [NUMBER] . З листа за вихідним №20241003-693 від 03.10.2024 вказано, що ТОВ «Пейтек Україна» було здійснено нарахування на картку, [NUMBER] від ТОВ «Лінеура Україна»: 28.01.2024 18:04:17 на сумму 22500,00 грн. /а.с.19/. На виконання ухвали про витребування до суду від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» також прийшло підтвердження про те, що на ім`я [PERSON] в Банку було емітовано картку № [NUMBER] , на яку здійснено переказ коштів 28.01.2024 у сумі 22\~500,00 грн. /а.с.177/. Факт надання кредиту відповідач не заперечує, отже ця обставина вважається доведеною. Відповідно до п.5.1. Договору № 4338564 ВІД 28.01.2024 Товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або Договором факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Клієнта але з обов`язковим повідомленням Клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення у спосіб, визначений частиною п. 1 ст.25 ЗУ про кредитування, що забезпечить доведення до відома споживача такого факту. 23.09.2024 р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено Договір факторингу № 23/09/2024, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за Договором №4338564 від 28.01.2024 перейшло до ТОВ «Українські фінансові операції»./а.с.67-71/ З витягу з реєстру боржників, що є Додатком №1 до Договору Факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 до ТОВ «Українські фінансові операції» переходить право вимоги до [PERSON] стягнення заборгованості за Договором № 4338564 у розмірі 168\~750,12 грн./ а.с.45/ Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 23/09/2024 від 23.09.2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит Фактору, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про Фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті Боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms - повідомлення) на зазначену в анкеті Боржника електронну адресу та/або телефонний номер. Відповідно до повідомлення боржників про відступлення права вимоги за кредитним договорами ТОВ «Українські фінансові операції» направило в особистий кабінет Боржника права вимоги за Кредитним договором, що передано Новому кредитору /а.с.43/. Згідно частини першої статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав, а також право вимоги, яке виникне в майбутньому. Відповідно до правил частини другої статті 1082 ЦК України, боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Верховний Суд України в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15 сформував правову позицію, відповідно до якої боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. З урахуванням вищевикладеного, суд не приймає доводи відповідача, про те, що у справі відсутні належні, допустимі та достовірні докази передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача. Положеннями ст.\~1054\~ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно розрахунку заборгованості, наданого представником позивача, заборгованість Відповідача складає 219 375,12 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 22 500,00 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих процентів первісним кредитором - 135 000,12 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих ТОВ «Українські фінансові операції» за 110 календарних днів 61\~875,00 грн. /а.с.36-42/. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання щодо повернення кредиту, а тому вимога щодо стягнення простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 22 500,00 грн підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1.4.1. Договору стандартна процентна ставка 2,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору. Суд зауважує, що зважаючи на вимоги статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували поданий позивачем розрахунок заборгованості за вищевказаним договором, а тому суд не має підстав піддавати його сумніву. З копії відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що нарахування відсотків здійснене в межах строку кредиту, визначеного в п. 1.3 та п.1.4 Кредитного договору. Щодо нарахування відсотків за користування кредитом, суд враховуючи відзив та доводи відповідача зазначає наступне. Як правильно зауважив відповідач Договір № 4338564 укладений від 28.01.2024. Відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із\~Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»\~набрав чинності 24 грудня 2023 року. Інших умов введення в дію статті 8 цього Закону не встановлено. Отже, Договір кредиту укладено після набрання чинності змінами до ч.5\~ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування», внесеними Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Проте, цим же Законом № 3498-IX від 22.11.2023, до Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування»\~було внесено доповнення: пункт 17. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення включаються до нормативно-правового акта у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Перехідні положення включаються також, якщо нормативно-правовими актами, що застосовувалися до набрання чинності прийнятим (виданим) нормативно-правовим актом, встановлювався інший порядок регулювання відповідних суспільних відносин; якщо необхідно передбачити збереження обсягу і змісту норм права, спрямованих на захист прав і свобод громадян та інтересів юридичних осіб, що існували за попереднього регулювання. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5\~розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Договору строк кредитування складає 350 днів. Денна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає 2,50 %. Відповідно до ч.5\~ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. При цьому, дійсність умов Договору про надання кредиту в частині платності кредиту, зобов`язання позичальника сплатити проценти за користування Кредитом суд сумніву не піддає. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний сплатити проценти за користування кредитом. Отже, з 24.12.2023 по 21.04.2024 (120 днів) максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором не може перевищувати 2,5 %, а з 22.04.2024 по 19.08.2024 (120 днів) максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором не може перевищувати 1,5 %. З урахуванням наведеного, суд відхиляє наданий розрахунок заборгованості та наводить свій розрахунок, з урахуванням обмеження встановлених законом. Відсотки, в період з 28.01.2024 по 21.04.2024 нараховані в межах 2,5 %, що відповідає обмеженням встановленим частини 5\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», що склало 42918,75 грн. (відповідно до кількості днів зазначених у розрахунках позивача: 22500 грн.*1,63/100*25 (кількість днів за період 28.01.2024 р. - 21.02.2024 р.) + 22500 грн.*2,5/100*60 (кількість днів за період 22.02.2024 р. - 21.04.2024 р.)). Заборгованість відповідача за нарахованими відсотками за період з 22.04.2024 по 19.08.2024 становить 40\~500,00 грн, що розраховується наступним чином (22 500,00*1,5/100) * 120 (кількість днів прострочення (відповідно до кількості днів зазначених у розрахунках позивача). Заборгованість відповідача за нарахованими відсотками за період з 20.08.2024 по 11.01.2025 становить 32\~625,00 грн, що розраховується наступним чином (22 500,00*1,0/100) * 145 (35+110) (кількість днів прострочення (відповідно до кількості днів зазначених у розрахунках позивача). Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 116 043,75 грн (42918,75 грн + 40\~500,00 грн+ 32\~625,00 грн). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК Україн \~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання розподілу між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вказаних вимог представник позивача надав суду: копію Договору про надання правової (правничої) допомоги № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції»; заявку на виконання доручення до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року; рахунок на оплату до Договору про надання правничої (правничої) допомоги № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року; копію Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правничої (правничої) допомоги № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо в визначаються в договорі про надання правової допомоги (ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву зазначила, що вказана сума є неспівмірною, враховуючи предмет позову, час та обсяг роботи витрачений адвокатом, заперечила проти їх стягнення у зазначеному розмірі. Оскільки позовні вимоги Товариства задоволені частково, а також враховуючи заперечення відповідача про заявлений розмір витрат на правничу допомогу позивача, суд дійшов висновку, що оцінюючи обґрунтованість позовної заяви в частині стягнення витрат на правову допомогу, в контексті положення частини четвертої статті 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, що заявлена представником позивача сума є неспівмірною. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що стягненню підлягають витрати на правову допомогу у сумі 2 000,00 грн, з огляду на характер правовідносин, обсяг наданих адвокатом послуг заявнику, складність справи, необхідність процесуальних дій сторони, реальність наданих адвокатських послуг, розумність їхнього розміру, та з урахуванням часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» підлягають частковому задоволенню, а саме: на 63,15 % (138543,75 грн. (22 500,00 грн.+116 043,75 грн.) / 219\~375,12 грн.*100% ), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1\~529,75 грн. (63,15% х 2 422,40 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial