Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

У липні 2025 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кеш Ту Гоу" (далі ТОВ "Кеш Ту Гоу") адвокат С.В.Пархомчук звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області із позовом в електронній формі до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 101993 від 29.12.2019, яка станом на 16.04.2025 становить 13680,00 грн складається з: 3000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 10680,00 грн прострочена заборгованість за процентами. Обґрунтовує позовні вимоги невиконанням відповідачем зобов`язання щодо повернення коштів за вказаним кредитним договором, що укладений між ТОВ "Займер" та [PERSON] 29.12.2019 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. У кредит надано 3000,00 грн на 30 днів зі ставкою 2 % на день. Позивач набув право грошової вимоги за вказаним кредитним договором на підставі договору факторингу №\~01-28/10/2021 від 28.10.2021, укладеного між ТОВ "Займер" та ТОВ\~"ФК "Кеш Ту Гоу". Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 2422,40 грн. Ухвалою суду від 17.07.2025 визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; запропоновано відповідачеві, зокрема, подати відзив на позов протягом 15 днів з дня вручення копій ухвали суду від 17.07.2025; повідомлено відповідача [PERSON] , що 16.06.2025 позивач ТОВ "Кеш Ту Гоу" надіслав йому засобами поштового зв`язку АТ\~"Укрпошта" цінним листом з описом вкладення №\~0505320738150 копію позовної заяви з додатками, які й розглядаються судом у цій справі. 19.08.2025 представник позивача подав заяву про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у якій просив стягнути з відповідачки [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 10500,00 грн (а.с. 46-55). 23.10.2025 представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, у позові просив проводити розгляд справи без його участі на підставі наявних у справі доказів, не заперечував на винесені заочного рішення (а.с. 5). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася повторно, судову повістку не отримала 30.07.2025, 01.09.2025 і 10.10.2025 за відомим місцем проживання, оскільки за ним не проживає, що є належним врученням відповідачеві судової повістки і повідомлення про дату, час і місце судового засідання, поштові відправлення повернуті з відміткою АТ "Украпошта" "адресат відсутній за вказаною адресою". Також її повідомлено про судове засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України (а.с.\~42, 43-44, 61-62, 67-68). 03.07.2025\~адресат [PERSON] \~відмовилася від\~отримання копії\~позовної заяви\~з\~додатками,\~які надіслано\~позивачем на\~її адресу: Кременчуцький р-н, Семенівська ТГ, с-ще Семенівка, вул. Молодіжна, буд. 3 (а.с. 30, 37, 38). 20.08.2025 і справу знято з розгляду через відсутність електропостачання, а 24.09.2025 у зв`язку з хворобою головуючого судді. Ураховуючи зазначені обставини суд, відповідно до ст. 128, ч. 1 ст. 223, ст.ст.\~279, 280 ЦПК України, 18.09.2024 ухвалив здійснити заочний розгляд справи за відсутності представника позивача. Вивчивши письмову заяву позивача по суті справи (позовну заяву), надані судові дані і докази, суд встановив таке. 29.12.2019 між ТОВ "Займер", як товариством, та [PERSON] ,\~як клієнтом, укладено договір про надання фінансового кредиту № 101993 про отримання клієнтом 3000,00 грн строком на 30 днів тобто до 27.01.2020. Строк дії договору 30 днів, але в будь якому випадку, договір діє до повного його виконання сторонами. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Тип процентної ставки фіксована. Кредит надається у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Сума нарахованих процентів за користування кредитом 1800,00 грн у межах 30 днів. Сума нарахованої пені (у разі наявності прострочення) 5% (кількість днів прострочення*5%) але на строк не більше 100 днів. До оплати 4800,00 грн (а.с. 11, 15-17). Вказаний договір та Додаток № 1 до нього з графіком розрахунків та орієнтовної сукупної вартості кредиту підписаний електронним підписом відповідача [PERSON] одноразовим ідентифікатором KL4687 (а.с. 11, 16, 17). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Так,\~зміст правочину\~не може\~суперечити цьому\~Кодексу,\~іншим актам\~цивільного законодавства,\~а також\~інтересам держави\~і суспільства,\~його моральним\~засадам.\~Волевиявлення учасника\~правочину має\~бути вільним\~і відповідати\~його внутрішній\~волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК). У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12\~цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про\~електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про\~електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. У силу частини першої статті 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вказаний висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №\~404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі №\~732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відтак суд робить висновок про належне укладення кредитного договору про надання фінансового кредиту № 101993 від 29.12.2019 про отримання відповідачем [PERSON] кредиту у ТОВ\~"Займер". За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.\~1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 10561 ЦК). Відповідно до ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно інформаційної довідки ТОВ "Платежі Онлайн" № 8171/05 від 30.05.2025 підтверджено, що через платіжний сервіс "Platon" була проведена успішна транзакція видача кредиту № 101993, номер транзакції 27763-83221-89787, номер замовлення А162606В92748CLY101993T571055 на суму 3000,00 грн, 2019-12-29 18:52:04, номер платіжної карти [NUMBER] , код авторизації 033020 (а.с. 27). Отже відповідач отримав передбачені відповідним кредитним договором кредитні кошти 3000,00 грн. ТОВ\~"Займер" є фінансовою установою і має право надавати кошти у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а ТОВ\~"ФК\~"Кеш Ту Гоу" має право надавати кошти у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, надавати послуги з факторингу. 28.10.2021 між ТОВ "ФК "Кеш Ту Гоу" та ТОВ\~"Займер" укладено Договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ\~"Займер" передало ТОВ\~"ФК "Кеш Ту Гоу", а ТОВ\~"ФК\~Кеш Ту Гоу" прийняло належні ТОВ\~"Займер" за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними у акті прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 (а.с. 18-21). Заборгованість [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №\~101993 від 29.12.2019 не погашена і складається із заборгованості по основному боргу 3000,00 грн та 10680,00 грн проценти, а всього 13680,00 грн. На це вказує складений позивачем розрахунок (а.с. 9). Спосіб обрахування прострочених відсотків у сумі 10680,00 грн розрахунок не містить: ні ставки, ні кількості днів їх нарахування. Аналогічно не містить і способу нарахування відсотків витяг з реєстру боржників щодо кредиту відповідача на загальну суму 10680,00 грн (а.с. 10). Позивач ТОВ "ФК "Кеш Ту Гоу" вимогою від 14.04.2025 повідомив [PERSON] про відступлення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №\~101993 від 29.12.2019 та суму заборгованості на дату відступлення 13680,00 грн., яку необхідно сплати у 30 денний строк (а.с. 8). Відтак коректним розміром процентів за 30 денний строк кредитування є 1800,00 грн (3000 * 2 % * 30). На це також вказує позовна заява, кредитний договір, додаток до кредитного договору і вимога про сплату заборгованості. Слід наголосити, що вимога прямо вказує кінцевий строк погашення кредиту 27.01.2020, що відповідає змісту і співвідношенню понять строк і термін, строк дії договору і строк користування кредитом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК).\~ Згідно п. 1 ст. 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або\~його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги (ст. 1080 ЦК). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а\~клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ч. 1 ст. 1084\~ЦК). Отже позивач правомірно набув право грошової вимоги ТОВ\~"Займер" до відповідача [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 101993 від 29.12.2019 на суму 3000,00 заборгованості за тілом кредиту і 1800,00 грн процентів, а всього 4800,00\~грн, а не вказані позивачем, 3000,00 тіло кредиту і проценти 10680,00 грн. Суд стягує 3000,00 заборгованості за тілом кредиту і 1800,00 грн процентів, а всього 4800,00 грн. Підстави для стягнення процентів у більшому розмірі 10680,00 грн відсутні. Щодо витрат з судового збору За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційного до розміру задоволених позовних вимог 838,44 грн (2422,40 / 13868,00 * 4800,00) (а.с.\~31, 33). Щодо витрат на правничу допомогу Згідно договору про надання правової допомоги № Б/Н від 29.12.2023 правову допомогу позивачеві ТОВ "ФК "Кеш Ту Гоу" та додаткової угоди № 1 до вказаного Договору від 27.12.2024 надав адвокат С.В.Пархомчук. Згідно акту про отримання правової допомоги б/н від 18.08.2025 та детального опису наданих послуг адвокатом С.В.Пархомчук, платіжної інструкції надано і сплачено послуги з комплексного супроводу судових справ зі стягнення заборгованості за Кредитними договорами,\~зокрема за кредитним договором № 101993\~від 29.12.2019 на суму 10500,00\~грн (а.с. 12, 13, 14, 29, 50, 54, 55). Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). За змістом ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката,\~несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)\~розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для\~визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1)\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)\~часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Водночас вказані положення ст. 137 ЦПК України не відхиляють можливість і не знімають із суду обов`язок застосувати принципи пропорційності, розумності та співмірності під час вирішення відповідних питань. Відповідно до ч.ч. 2, 3, 8, 9 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати (окрім судового збору), пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2)\~у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При\~вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)\~чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4)\~дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Додаткова Постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020, справа №\~755/9215/15-ц, зазначила, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3)\~розумність їх розміру, з урахуванням складності\~справи та фінансового стану учасників справи. За змістом ст.ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді випливає, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у рішенні від 23.01.2014 у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (§ 268). Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У рішенні від 28.11.2002 ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved