Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 18 червня 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна», [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якій позивач просив суд стягнути з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» грошову суму у розмірі 43 519,50 грн, яка складається з: недоплаченої частки страхового відшкодування в розмірі 41 956,20 грн; пені за період з 24.04.2025 р. по 02.06.2025 р. включно в розмірі 1 425,36 грн; 3 % річних у порядку ст. 625 ЦК України за період з 24.04.2025 р. по 02.06.2025 р. включно в розмірі 137,94 грн; з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] солідарно матеріальні збитки в розмірі 61 865,44 грн; з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1 000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 07 лютого 2025 року за адресою: вул. Аеропортівська шляхопровід (автодорога Н08), м. Дніпро, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: Volkswagen Crafter р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що на праві власності належить [PERSON] та Nіssan Leaf р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок настання цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2025 року (справа № 201/2143/24), Відповідача [PERSON] , яка керувала транспортним засобом Nіssan Leaf р.н. [NUMBER] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Ця постанова не була оскаржена у встановленому законодавством порядку та набрала законної сили 18 березня 2025 року. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була забезпечена полісом № ЕР.219995910, виданим ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та Договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (ДЦВ) та від нещасного випадку на транспорті (ДНВ): заява від 24.03.2024 р. на приєднання (Акцепт) № DC.EP.219995910 до Договору приєднання (Оферта) № 001 від 22.11.2021 р. Згідно висновку експерта № 4003/25 від 26 березня 2025 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу Volkswagen Crafter р.н. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП складає 386 788,33 грн, а ринкова вартість колісного транспортного засобу Volkswagen Crafter р.н. [NUMBER] у аварійному (пошкодженому) стані після ДТП складає 164 922,89 грн. 14 березня 2025 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснило [PERSON] виплату страхового відшкодування у розмірі 118 043,80 грн. Позивач не погодився із цією сумою та в досудовому порядку звернувся із вимогою про здійснення доплати страхового відшкодування, однак доплата здійснена не була. Також [PERSON] зазначив, що внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у пережитому внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди нервовому стресі. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінив у 1 000,00 грн. Тому [PERSON] , з метою захисту своїх порушених прав, змушений був звернутись до суду із відповідними вимогами до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] 07 липня 2025 року до сулу надійшов відзив ПрАТ СК «ПЗУ Україна», в якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову в частині вимог до ПрАТ СК «ПЗУ Україна», оскільки у позові заявлено вимогу про стягнення із страховика недоплаченої частини страхового відшкодування в розмірі 41 956,20 грн, а також матеріальні збитки у розмірі 61 865,44 грн., а 02.07.2025 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» прийняло рішення про доплату потерпілій особі недоплаченої частини страхового відшкодування в розмірі 41 956,20 грн, а також матеріальних збитків у розмірі 61 865,44 грн. 10 липня 2025 року через від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права саме через те, що відповідач ПрАТ СК «ПЗУ Україна» не виконав належним чином свої зобов`язання, покладені на нього спеціальним законом, договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 219995910 та договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та від нещасного випадку на транспорті «Легкий захист» DC.EP.219995910. Відповідач ПрАТ СК «ПЗУ Україна» фактично недоплатив майже половину суми страхового відшкодування, при цьому у нього не було жодних перепон чи перешкод, щоб здійснити Позивачеві виплату страхового відшкодування в повному обсязі у встановлені законом та договором строки. Лише 04 липня 2025 року Відповідач ПрАТ СК «ПЗУ Україна», після звернення Позивача до суду і відкриття провадження у цивільній справі № 201/7611/25 Відповідач ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснив Позивачеві доплату страхового відшкодування в розмірі 41 956,20 грн за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 219995910 та в розмірі 61 865,44 грн за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та від нещасного випадку на транспорті «Легкий захист» DC.EP.219995910, хоча він заздалегідь мав усі необхідні матеріали, зокрема, копію висновку експерта № 4003/25 від 26 березня 2025 року. ПрАТ СК «ПЗУ Україна» порушило грошове зобов`язання, оскільки здійснило виплату страхового відшкодування в повному обсязі з порушенням строку, передбаченого Законом. Не зважаючи на те, що ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 04 липня 2025 року виплатило суму страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в повному обсязі, воно не звільняється від обов`язку відшкодувати позивачеві пеню, інфляційні збитки (за наявності) та 3 % річних.. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 18 червня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. Згідно із вимогами ч. 8 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. До суду 19 червня 2025 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача. Ухвалою судді від 20 червня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі та витребувано у ПрАТ СК «ПЗУ Україна», ТОВ «СОС Сервіс Україна» та суб`єкта оціночної діяльності [PERSON] в письмовому вигляді інформацію та документи, згідно поданого одночасно із позовною заявою позивачем клопотання про витребування доказів. 10 вересня 2025 року до суду надійшла заява представника позивача про зменшення позовних вимог, з огляду на сплачену ПрАТ СК «ПЗУ Україна» суму страхового відшкодування в розмірі 41 956,20 грн за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 219995910 та в розмірі 61 865,44 грн за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та від нещасного випадку на транспорті «Легкий захист» DC.EP.219995910. Також позивач уточнив розрахунок штрафних санкцій (пені, інфляційних збитків та 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України), які підлягають стягненню з Відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за прострочення ним виконання грошового зобов`язання за полісом ОСЦПВ № 219995910 (здійснення виплати страхового відшкодування в повному обсязі з порушенням строку, передбаченого Законом), за оновлений період, а саме за період з 24.04.2025 р. по 03.07.2025 р. включно на суму заборгованості 41 956,20 грн. Крім того позивач зазначив, що прийняв рішення зменшити розмір позовних вимог до відповідача [PERSON] на сплачену нею суму моральної шкоди 1 000,00 грн. Також 10 вересня 2025 року до суду надійшла заява представника позивача про закриття провадження у справі в частині вимог до [PERSON] у зв`язку із відмовою від позову. Ухвалою від 17 вересня 2025 року провадження у цивільній справі в частині вимог [PERSON] до [PERSON] було закрито. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі, представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про розгляд справи був повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 07 лютого 2025 року за адресою: вул. Аеропортівська шляхопровід (автодорога Н08), м. Дніпро, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: Volkswagen Crafter р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що на праві власності належить [PERSON] та Nіssan Leaf р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок настання цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2025 року (справа № 201/2143/24), Відповідача [PERSON] , яка керувала транспортним засобом Nіssan Leaf р.н. [NUMBER] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Ця постанова не була оскаржена у встановленому законодавством порядку та набрала законної сили 18 березня 2025 року. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За викладених обставин зазначена постанова суду, яка ухвалена за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме ДТП за участі сторін, має преюдиційне значення для розгляду цієї справи. Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів. Статтею 14 ЦПК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. За змістом ст.ст. 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була забезпечена полісом № ЕР.219995910, виданим ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та Договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів (ДЦВ) та від нещасного випадку на транспорті (ДНВ): заява від 24.03.2024 р. на приєднання (Акцепт) № DC.EP.219995910 до Договору приєднання (Оферта) № 001 від 22.11.2021 р. Згідно інформації з полісу ОСЦПВ № 219995910, яким станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Nissan Leaf р.н. [NUMBER] відповідача [PERSON] ліміт за шкоду, заподіяну майну складає 160 000,00 грн, франшиза 00,00 грн. Відповідно до п. 7.1. Оферти Ліміт відповідальності за ДЦВ та страхова сума за ДНВ визначаються за домовленістю між Страховиком і Страхувальником під час укладання Договору страхування та зазначаються в Акцепті. Згідно п. 4.1. Акцепту страхова сума в частині добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів складає 200 000,00 грн. З метою отримання страхового відшкодування позивач [PERSON] звернувся до відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з заявою про страхове відшкодування, надіславши її за допомогою засобів поштового зв`язку (поштове відправлення 4901807317115, яке було вручено одержувачу 21 лютого 2025 року) разом з усіма визначеними Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV документами. Згідно п. 34.4 ст. 34 Закону, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти. Згідно ч. 1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Частиною 3 ст. 102 ЦПК України передбачено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника. Згідно ч. 7 ст. 102 ЦПК України, у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Частиною 2 ст. 106 ЦПК України передбачено, що порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. З метою визначення розміру спричиненого матеріального збитку, позивач звернулась до судового експерта автотоварознавця Дроздова Юрія Володимировича. Згідно висновку експерта № 4003/25 від 26 березня 2025 року, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В., копія якого було надана позивачем, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу Volkswagen Crafter р.н. [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП складає 386 788,33 грн, а ринкова вартість колісного транспортного засобу Volkswagen Crafter р.н. [NUMBER] у аварійному (пошкодженому) стані після ДТП складає 164 922,89 грн. Судовий експерт у висновку зазначив, що «вартість відновного ремонту КТЗ склала 521 883,80 грн, а ринкова вартість КТЗ складає 386 788,33 грн. Як видно з вищеперелічених значень вартість відновного ремонту більше ринкової вартості, тому матеріальний збиток, заподіяний власникові КТЗ, дорівнює ринковій вартості автомобіля: 386 788,33 грн, оскільки відновлювати це КТЗ економічно недоцільно». Судом встановлено, що цей висновок експерта було складено у цілковитій відповідності до чинного законодавства України щодо проведення судових експертиз, а експерт був обізнаний (попереджений) про відповідальність за надання свідомо неправдивого висновку. Також цей висновок цілковито відповідає вимогам ст. 102 та 106 ЦПК України. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну. Згідно ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п. 2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) або здійснити виплату страхового відшкодування. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Оскільки ліміт відповідальності ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за полісом ОСЦПВ ЕР.219995910 становить 160 000,00 грн, а тому виплата страхового відшкодування не може перевищувати цієї суми. Таким чином, з урахуванням вимог ст. 6, 30, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик повинен був здійснити позивачу виплату страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.219995910, яка розраховується на підставі висновку експерта № 4003/25 від 26 березня 2025 року як різниця між вартістю транспортного засобу Volkswagen Crafter р.н. [NUMBER] до та після ДТП, в розмірі 160 000,00 грн до 22 травня 2025 року включно (протягом 90 календарних днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування). 14 березня 2025 року відповідач ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснив виплату страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.219995910 у розмірі 118 043,80 грн. Несплачена частка страхового відшкодування склала 41 956,20 грн. З матеріалів цієї справи вбачається, що сплачена сума страхового відшкодування була розрахована відповідачем ПрАТ СК «ПЗУ Україна» без погодження з позивачем, всупереч ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV. Зі змісту матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у цивільній справі № 201/7611/25 та отримання ПрАТ СК «ПЗУ Україна» ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками, а саме 04 липня 2025 року відповідач ПрАТ СК «ПЗУ Україна» відповідно до платіжної інструкції від "04" липня 2025 р. N 00144489 здійснив позивачеві доплату страхового відшкодування в розмірі 41 956,20 грн за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 219995910 та відповідно до платіжної інструкції від "04" липня 2025 р. N 3955 в розмірі 61 865,44 грн за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та від нещасного випадку на транспорті «Легкий захист» DC.EP.219995910. З огляду на такі дії відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» суд приходить до висновку, що відповідач ПрАТ СК «ПЗУ Україна», відшкодувавши позивачеві недоплачену частку страхового відшкодування за полісом ОСЦПВ № ЕР.219995910 та матеріальні збитки за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів та від нещасного випадку на транспорті «Легкий захист» DC.EP.219995910, визнав позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підтверджуються належними та допустимими доказами, в тому числі висновок експерта № 4003/25 від 26 березня 2025 року таким, що підтверджує дійсний розмір збитків, заподіяних позивачеві в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зі змісту положень Закону України «Про страхування» та глави 67 Цивільного кодексу України, вбачається, що договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. У п. 1.8. ст. 1 Закону зазначено, що страховий поліс єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. В цьому випадку договором страхування є поліс ОСЦПВ № ЕР.219995910. Оскільки зобов`язання ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов`язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов`язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного суду України: «Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору страхову суму. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 01.06.2016 р. у справі № 6-927цс16. У ст. 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату). Згідно ст. 36 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Системний аналіз положень Цивільного кодексу України які регламентуюсь порядок виконання зобов`язання та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV дає змогу дійти однозначного висновку, що саме на ПрАТ СК «ПЗУ Україна» покладається відповідальність за своєчасність та повноту виплати страхового відшкодування. За висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 у справі № 703/2718/16-ц, з набранням чинності рішення суду про відшкодування шкоди у боржника виникає зобов`язання сплатити точно визначений розмір шкоди, однак саме зобов`язання виникло між сторонами із заподіяння шкоди, тобто це зобов`язання не є таким, що виникло з рішення суду, це зобов`язання з відшкодування шкоди, в якому рішенням суду визначено конкретний розмір завданої шкоди та констатовано про наявність зобов`язання між сторонами. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 21 листопада 2023 року у справі № 910/3658/23, в якій суд касаційної інстанції погодився з нарахуванням відсотків річних та інфляційних втрат на суму основного боргу, стягнуту рішенням суду у справі № 910/16330/21 (у спорі між тими ж сторонами), за період, у тому числі, до ухвалення вказаного рішення в іншій справі. Відтак, з урахуванням також правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року по справі № 686/21962/15-ц та від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами як до ухвалення рішення суду, так і після його ухвалення. Згідно постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17), зазначив, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Здійснення відповідачем ПрАТ СК «ПЗУ Україна» доплати частки страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.219995910 в розмірі 41 956,20 грн після відкриття провадження у справі є підтвердженням того факту, що відповідач ПрАТ СК «ПЗУ Україна» здійснив виплату страхового відшкодування позивачу в повному обсязі з простроченням строку, встановленого ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV. Оцінюючі усі докази, які були досліджені судом в ході розгляду цієї цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідач ПрАТ СК «ПЗУ Україна», прострочивши виконання грошового зобов`язання (здійснення виплати страхового відшкодування в повному обсязі) за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.219995910, повинен сплатити позивачу, на суму заборгованості 41 956,20 грн, за період з 24.04.2025 року по 03.07.2025 року включно: пеню в розмірі 2 530,02 грн; 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 244,84 грн, а всього: 2 774,86 грн (2 530,02 грн + 244,84 грн = 2 774,86 грн). Наданий позивачем розрахунок штрафних санкції відповідачем ПрАТ СК «ПЗУ Україна» не спростовується та не оскаржується. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що частина вимог була задоволена відповідачем ПрАТ СК «ПЗУ Україна» після відкриття провадження у справі, а також те, що позовні вимоги задоволено повністю, то суд вважає за можливе стягнути з відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» судові витрати по справі пропорційно до задоволених вимог. Зі змісту позовної заяви вбачається, що загальна ціна позову склала 106 384,94 грн, з яких 105 384,94 грн позивач просив стягнути з ПрАТ СК «ПЗУ Україна», а 1 000,00 грн з [PERSON] . Частка вимог позивача до відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» складає 99,06% (105 384,94 грн х 100% : 106 384,94 грн = 99,06%). Тому оскільки позовні вимоги, пред`явлені до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» підлягають задоволенню в повному обсязі, то з відповідача ПрАТ СК «ПЗУ Україна» на користь позивача підлягають стягненню: судовий збір в розмірі 959,85 грн (968,96 грн х 99,06% : 100% = 959,85 грн) та витрати зі сплати послуг експерта в розмірі 8 915,40 грн (9 000,00 грн х 99,06% : 100% = 8 915,40 грн). На підставі викладеного,

Outcome: approved