Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

До Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 07 лютого 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 06889-02/2024, \~який був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.8 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п.п. 7.6 п. 7 кредитного договору). Згідно з умовами Кредитного договору, позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та у порядку і на умовах, визначених договором, при цьому не виконав свого обов`язку, що призвело до утворення заборгованості. 29 липня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №29072024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Стар Файненс Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Стар Файненс Груп» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №29072024 від 29 липня 2024 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17 500 грн., з яких: 5 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 500 грн. сума заборгованості за відсотками; 0 грн. сума заборгованості за пенею. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 29 липня 2024 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання, після відступлення позивачу права грошової вимоги, останній не здійснив своєчасного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором №06889-02/2024 в розмірі 17 500 грн, з яких: 5\~000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 12\~500 грн сума заборгованості за відсотками, а також стягнути понесені судові витрати. Заочним рішенням Крюківського\~районного суду\~м.\~Кременчука Полтавської\~області від 07 квітня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про\~стягнення заборгованості\~за кредитним\~договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Європейська агенція\~з повернення\~боргів» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 06889-02/2024 від 07 лютого 2024 року, яка складається з: - 5000 грн. - сума заборгованості за основним боргом; - 12500 грн. - сума заборгованості за відсотками, а всього у розмірі 17500 гривень 00 копійок, та стягнуто витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 гривень 00 копійок. Ухвалою Крюківського\~районного суду\~м.\~Кременчука Полтавської\~області від 19 червня 2025 року заяву [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Маханькова Ірина Олександрівна, про перегляд заочного рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 квітня 2025 року по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Заочне рішення\~Крюківського районного\~суду м.\~Кременчука Полтавської\~області від\~ 07 квітня 2025 року по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Маханьковою І.О. до суду подано письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, вказуючи, що відповідно до п. 1 Договору про надання фінансового кредиту № 06889-02/2024, укладеного 07.02.2024 між ТОВ "СТАР ФАЙНЕНС ГРУП" та [PERSON] , Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 5000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. У кредитних правовідносинах, стягненні заборгованості за договорами займу повинні бути наявні докази щодо передачі кредитором грошових коштів боржнику. Позивач при подачі позову не зазначив, щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, які підтверджують факт надання відповідачу кредитних коштів. Належними доказами, які підтверджують перерахування відповідачу певної суми можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 06889-02/2024 від 07.02.2024 за період з 29.07.2024 по 31.12.2024, на яку посилається позивач не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, сплату тіла кредиту, відсотків, комісії, не є належним доказом наявності заборгованості. Також звертає увагу суду, на той факт що договір про надання фінансового кредиту № 06889-02/2024 від 07.02.2024, директором ТОВ СТАР ФАЙНЕНС ГРУП Кононенко Є.О. підписано власноруч, а клієнтом [PERSON] електронним підписом, що суперечить статті 12 ЗУ Про електронну комерцію. Між ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ та ТОВ СТАР ФАЙНЕНС ГРУП, 29 липня 2024 року укладено договір факторингу № 29072024. Відповідно до п. 1.2. вказаного договору, перехід від клієнта до Фактора прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2. Підписаний Сторонами та скріплений печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до п. 1 Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 29072024 від 29 липня 2024, клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Боржників. Проте, у вказаному пункті акті прийому -передачі відсутні відомості, якій саме реєстр боржників передано та в якій кількості. В пункті 2 вказаного акту відсутні відомості про загальну суму заборгованості. Таким чином, є всі підстави вважати, що істотні умови вказаного договору факторингу не індивідуалізовані належним чином, а з поданих додатків до позовної заяви неможливо встановити за якою саме сумою заборгованості передано право вимоги за договором факторингу № 29072024 від 29.07.2024. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами договору факторингу, а такий зміст не зазначено у договорі факторингу № 29072024 від 29.07.2024. Позивачем замість реєстру боржників надано як доказ Витяг з реєстру боржників до договору факторингу, який сформовано представником позивача 16.01.2025. Наданий Витяг не містить підпису уповноваженої особи первісного кредитора, який би підтверджував дійсність переходу права вимоги щодо ймовірної заборгованості відповідача перед первісним кредитором до позивача. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин того, що ТОВ Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів внесла оплату за договорами факторингу № 29072024 від 29.07.2024. Враховуючи наведе, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового розгляду, у позовній заяві звернувся із клопотанням про розгляд справи у відсутність представника. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Маханькова І.О., в судове засідання не з`явилися, про дату та час його проведення були повідомлені належним чином, в матеріалах справи міститься заява представника відповідача, відповідно до якої остання просить судове засідання провести за її відсутності та відсутності відповідача. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07 лютого 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 06889-02/2024 (а.с. 7-10), який був підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.8 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Приймаючи умови кредитного договору, клієнт підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п.п. 7.6 п. 7 кредитного договору). Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 п. 1 кредитного договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 5 000 грн., на строк 100 днів, на умовах строковості зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит до 16 травня 2024 року та сплатити проценти за користування кредитом, процентна ставка яких становить 2,50 % в день та застосовується в межах строку кредиту. Відповідо до п.п. 1.6 п. 1 кредитного договору кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта ключаючи використання реквізитів платіжної картки №5375-41хх-хххх-9121 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за вказаними реквізитами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України\~договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.ч.1,2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначеніЗаконом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першоїстатті 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18. На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказаний вище кредитний договір підписаний відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з підписом первісного кредитора підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що позичальник [PERSON] всі умови договору цілком зрозумів та своїм підписом письмово підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Отже, оскільки вказаний кредитний договір, який підписаний сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсними не визнавався, суд приходить висновку, що між первісним кредитором ТОВ «СТАР ФАЙНЕС ГРУП» та [PERSON] , як позичальником, виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. У відповідності до пункту 1 частини першої\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно\~статті 513 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Положеннями статей\~1077,\~1078 ЦК України\~визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 09 липня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 29072024, у відповідності до умов якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Стар Файненс Груп» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 12-15) Згідно п. 1.1. договору факторингу фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до витягу із Реєстру боржників до Договору факторингу №29072024 від 09 липня 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17500 грн., з яких: - 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 12500 грн. - сума заборгованості за відсотками; - 0 грн. - сума заборгованості за пенею (а.с. 15). До матеріалів позову позивачем долучено повідомлення на адресу [PERSON] щодо відступлення прав вимоги заборгованості за кредитним договором № 06889-02/2024 від 07 лютого 2024 року (а.с. 11). Тобто, позивачем належними та допустимими доказами доведено факт відступлення права вимоги за вищевказаним кредитним договором. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1\~ст. 599 ЦК України\~передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1\~ст. 625 ЦК України\~встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним поговором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за заборгованості за кредитним договором № 06889-02/2024 від 07 лютого 2024 року за період з 29 липня 2024 року по 31 грудня 2024 року, станом на 31.12.2024, склала 17500 грн., з яких: - 5000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 12500 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.16). З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалось нарахування штрафних санкцій. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 06889-02/2024 від 07 лютого 2024 року у розмірі 17 500 грн. Доказів повернення відповідачем на користь позивача кредитної заборгованості та сплати процентів за умовами кредитного договору матеріали справи не містять, наведений позивачем розрахунок заборгованості повністю або частково не спростований відповідачем. Доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження факту перерахування кредитних коштів, що наданий розрахунок заборгованості не може бути первинним документом, який може підтверджувати наявність заборгованості відповідача, суд не бере до уваги. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було погоджено перерахування кредитних коштів, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак, відповідачем суду не надано належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. За викладених обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 5\~000 грн. Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у розмірі 12 500 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не, встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2\~ст. 1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. 22.11.2023 прийнято Закон України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законів\~України щодо\~удосконалення державного\~регулювання ринків\~фінансових послуг»\~№ 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»(п.п.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV\~«Прикінцеві та\~перехідні положення»\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» (п.п.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст.8 Закону\~3498-ІХ максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно з п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна процентна ставка за користування кредитом, установлена у договорі, має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%. Із системного аналізу вказаних вище норм слідує, що дія п. 17 розділу IV Прикінцевих та\~перехідних положень\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки є загальною для всіх договорів споживчого кредитування, які укладатимуться, починаючи з 24.12.2023; крім того в силу приписів п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону№ 3498-ІХ дія вказаного пункту поширюється і на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом 24.12.2023, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після 24.12.2023 (дати набрання чинності Законом № 3498-IX), а також за договорами строк кредитування за якими буде продовжено після 24.12.2023, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення (продовження) договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання (продовження) такого договору. Пунктом 9 частини першої статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» встановлено, що у договорі про споживчий кредит зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. За умовами договору процентна ставка за користування кредитом становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредитної лінії (п.1.4.1 договору). Згідно з графіків платежів, погодженим сторонами під час укладення договору про надання фінансового кредиту № 06889-02/2024 від 07 лютого 2024 року, та розрахунку заборгованості за кредитним договором, відсотки за користування кредитом нараховані відповідачу за період з 02.03.2024 по 16.05.2024, за 75 днів, та складають 12 500 грн. Разом з тим, оскільки договір про надання фінансового кредиту № 06889-02/2024 був укладений між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] 07.02.2024, в період дії згідно з п.17\~Прикінцевих та перехідних положень\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» максимальної денної процентної ставки - 2,5%, та діяв в період після 23.04.2024, суд прийшов до висновку про застосування до вказаних правовідносин зазначеного вище закону, з дотриманням положень ст.215, ст.216, ст.217 ЦК України\~про нікчемність правочину, коли його недійсність встановлена Законом, визнання правочину нікчемним є неналежним способом захисту, оскільки він є таким в силу закону, а наслідки недійсності нікчемного правочину суд може застосувати з власної ініціативи. Тому, на переконання суду, правомірним буде нарахування відповідачу відсотків: - у період з 02.03.2024 по 22.04.2024 (51 день) - 2,5% денної процентної ставки, яка визначена умовами договору та відповідає вищезазначеним положенням законодавства, що становитиме 6\~375, 00 гривень (5 000,00 х 2,5% х 51 днів); - у період з 23.04.2024 по 16.05.2024 (24 дня) - 1,5% денної процентної ставки, що становитиме 1\~800,00 гривень (5 000,00 х1,5% х 24 дня); \~ \~ \~ \~Таким чином, загальний розмір нарахування відповідачу на користь позивача відсотків за користування кредитними коштами, в межах строку дії договору та проведеного позивачем нарахування по 16.05.2024 року, складає 8\~175,00 грн. За таких обставин вимога позивача про стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 12 500 грн є неправомірною та позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у загальному розмірі 13\~175,00 грн, з яких: 5 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 8\~175,00 грн сума заборгованості за відсотками. Доводи сторони відповідача щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі суд відхиляє як неспроможні. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша\~статті 95 ЦПК України). Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (стаття 78 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України\~встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на відповідача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно із позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою у справі № 129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно, цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. За викладених фактичних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 3 028 грн 00 коп. (а.с. 1). Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру пропорційно розміру задоволених позовних вимог з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 2\~279,65 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial