Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

17.02.2025 [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеною заявою, у якій просить визнати свого сина [PERSON] , [INFO] , недієздатним. В обґрунтування заяви посилається на наявність у [PERSON] психічного захворювання, внаслідок якого він не розуміє значення своїх дій, не може ними керувати і потребує опіки та постійного догляду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2025 для розгляду даної заяви визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Єросову І.Ю. Ухвалою суду від 20.02.2025 провадження у справі відкрито, призначено судово - психіатричну експертизу та залучено до участі у справі представника особи, щодо якої вирішується питання про визнання її недієздатною. 17.07.2025 до суду надійшов висновок експерта №933 від 18.06.2025 року. Відповідно до протоколу попереднього відбору присяжних від 23.07.2025 для розгляду даної заяви визначено присяжних Микитенка О.М. та Кузнєцову Л.П. Заявник [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги щодо визнання сина [PERSON] недієздатним та встановлення над ним опіки підтримав та просив задовольнити заяву з підстав, зазначених у ній. Представник недієздатної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною - адвокат Руднєва Я.А. у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення заяви. Уповноважений представник Органу опіки і піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у передбаченому законом порядку, своєю заявою просить розглядати справу за його відсутності. Суд, вислухавши позиції учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, дослідивши у порядку, визначеному ЦПК України, докази, якими вони обґрунтовуються, доходить таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Приписами ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає у порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. За змістом ч. 3 ст. 293 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.11.1979 року. У свою чергу, згідно з висновком судово - психіатричного експерта ДУ «Інститут судової психіатрії МОЗ України» №933 від 18.06.2025 [PERSON] , [INFO] , страждає хронічним, стійким психічним розладом у вигляді шизофренії, параноїдної форми, безперервного типу перебігу, виражений апато-абулічний дефект. За своїм психічним станом [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Приписами ст. 30 ЦК України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України). Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й пести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні, законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. Положеннями ч. 3 ст. 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про стійкий психічний розлад, внаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря - психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово - психіатричну експертизу (стаття 298 ЦПК України) . У постанові Верховного Суду від 17.05.2021 у справі №636/398/19 (провадження № 61-5685св20 ) зазначено, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Згідно з ч. 2 ст. 39 ЦП України порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Так, відповідно до ст. 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово - психіатричну експертизу. Метою проведення судово - психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначається презумпція психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Порядок проведення судово-психіатричної експертизи затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року №865, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 червня 2018 року за №719/32171. Предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила (в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Об`єктами експертизи є: матеріали цивільної справи, медична документація, аудіовізуальні матеріали та інша інформація про психічний стан особи, відповідно якої проводиться експертиза . Статтею 110 ЦПК України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Згідно положень частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми с докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку у лікаря - психіатра. Згідно висновку судово - психіатричного експерта №933 від 18.06.2025 [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад - шизофренію, параноїдної форми, безперервний тим перебігу, виражений апато-абулічний дефект. За своїм психічним станом не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Дослідивши висновок судово - психіатричного експерта, суд вважає його повним, чітким та таким, що не викликає сумнівів у його правильності, ґрунтується на дослідженні медичної документації [PERSON] , матеріалів цивільної справи, амбулаторному дослідженню психічного стану останнього та не суперечить наявним у справі доказам. У зв`язку із чим, суд вбачає достатні підстави для визнання [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , недієздатним, а тому заява підлягає задоволенню. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. На підставі викладеного та

Outcome: approved