Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Керівник Полтавської окружної прокуратури Полтавської області звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 29.08.2017 Головним управлінням Держгеокадастру в Полтавській області прийнято наказ №8699-СГ «Про затвердження проекту землеустрою та передачу увласність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га дляіндивідуального садівництва». На підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №22165324 про реєстрацію об`єкта нерухомого майна №1342770553240, а саме земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0073 площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту. У подальшому, відповідно до договору купівлі-продажу, серія та номер 2229 від 16.11.2018, право власності на вищевказану земельну ділянку набув [PERSON] , у зв`язку з чим до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №28960547 про реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0073 площею 0,12 га для індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту за [PERSON] . Наказ ГУ Держгеокадастру в Полтавській області №8699-СГ від 29.08.2017 року прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у межах прибережної захисної смуги та у заплаві річки Коломак, тобто належить до земель водного фонду України та не може передаватись у приватну власність. За даним фактом відкрите кримінальне провадження за ч. 1 ст. 364 КК України, відомості про яке внесені 18.05.2017 року до ЄРДР, досудове розслідування триває. Вважає, що відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянки перебувають у межах прибережної захисної смуги, а тому вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить їх, відповідачів, добросовісність під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів. Прохав:1) визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області від 29.08.2017 №8699-СГ«Про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність гр. [PERSON] ділянки площею 0,12 га для індивідуального садівництва», 2) припинити право приватної власності [PERSON] наземельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0073 площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту, запис про державну реєстрацію якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16.11.2018 за №28960547, 3) витребувати із незаконного володіння [PERSON] ділянку зкадастровим номером 5324081900:00:001:0073 площею 0,12 га для веденняіндивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту, у власність Держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області, 4) стягнути з відповідачів понесені витрати на сплату судового збору. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області Гальченко О.О. від 29.07.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання (т.1, а.с. 97). 01.09.2020 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому прохав відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що прибережно-захисна смуга р. Коломак окремим проектом землеустрою встановлена не була. Зовнішні межі водоохоронних зон також не були визначені за спеціально розробленими проектами, прибережна захисна смуга у межах існуючого населеного пункту при розробленні та затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки була встановлена з урахуванням конкретних умов, що склалися, тобто на вимогу прокурора у зв`язку з виникненням спірних правовідносин. Проект землеустрою, щодо відведення спірної земельної ділянки (кадастровий номер: 5324081900:00:001:0073) відповідає нормативним документам з питань землеустрою та правомірно передано у власність гр. [PERSON] , право приватної власності на спірну земельну ділянку набуто законно. Також, зауважив, що позивачем пропущено строк перебігу позовної давності (т.1, а.с. 119-127). 10.09.2020 року від першого заступника керівника Полтавської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON] , в якій вказує, що доводи, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву прокурора є необґрунтованими, безпідставними та не відповідають дійсним обставинам справи. Посилається на те, що відповідно до вимог законодавства, чинних на момент розробки «Техническая документация по установлению водоохранных зон и прибрежных полос малих рек и водоемов Полтавского района, Полтавской области» 1981 року є документом, який підтверджує наявність водоохоронних зон річки Коломак. Висновком за результатом проведення комплексної земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою від 04.09.2019 №29639/18-41/241038?24272/19-41 установлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0073 не відповідає за змістом вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, чинних на дату державної реєстрації земельної ділянки.Відповідачем на підтвердження своїх доводів щодо початку перебігу строку позовної давності для прокурора з травня 2017 року не надано жодних належних та допустимих доказів (т.1, а.с. 136-139) . 08.10.2020 року від представника відповідача Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому прохає відмовити у задоволенні позову. Вказує, що органом державної влади до повноважень та функцій якого належить здійснення контролю за дотриманням суб`єктами, у т.ч. органами державної влади та юридичними особами, земельного законодавства загалом та у процесі передачі у власність Державна служба з питань геодезії картографії та кадастру (Держгеокадастр), який не вбачає підстав для вчинення будь-яких дій з метою захисту інтересів держави та не вбачає у межах даних правовідносин порушень земельного законодавства. Прокурором не вказано в інтересах якого органу він виступає, відсутні належні обґрунтування підстав для представництва прокурором. Прокурором не наведено в чому полягає шкода, яка може бути спричинена державі. Зазначає, що Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області дотрималось всіх вимог чинного законодавства, як при наданні дозволу на розробку проекту землеустрою так і затвердженні відповідного проекту та переданні у власність земельної ділянки (т.1, а.с. 162-170). 03.10.2020 року від першого заступника керівника Полтавської місцевої (окружної) прокуратури надійшла відповідь на відзив представника відповідача Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області, в якій вказує, що доводи, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву прокурора є необґрунтованими, безпідставними та не відповідають дійсним обставинам справи. Вказав, що прокурор є позивачем, оскільки ГУ Держгеокадастру в Полтавській області є одним із співвідповідачів, наказ якого оскаржується через недотримання вимог законодавства стосовно передання земельної ділянки у власність, вказане обґрунтовує відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів у спірних правовідносинах. Земельна ділянка у заплаві річки Коломак не могла передаватись у власність громадянину, оскільки є землями водного фонду, надання [PERSON] у приватну власність даної земельної ділянки суперечить нормам ст.80 ВК України, наказ ГУ Держгеокадастру в Полтавській області №8699-СГ від 29.08.2017 року видано з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він є незаконним та підлягає скасуванню (т.1, а.с. 182-187). 30.10.2020 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог прохав відмовити, вказано, що позивач висуваючи вимоги не надає доказів недобросовісності набуття відповідачем [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, відсутні підстави для задоволення вимог позивача, оскільки [PERSON] набув права власності на спірну земельну ділянку згідно умов договору купівлі-продажу від 16.11.2018 року, вказаний правочин є чинним і сторонами у встановленому законом порядку не оскаржений . Окрім того, прохав застосувати строк позовної давності (т.1, а.с. 196-203). 09.11.2020 року від першого заступника керівника Полтавської місцевої (окружної) прокуратури надійшла відповідь на відзив представника відповідача [PERSON] , в якій вказує, що доводи, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву прокурора є безпідставними та не відповідають дійсним обставинам справи. Посилається на те, що відповідачі не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірних земельних ділянок, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянка перебуває у межах заплави річки Коломак, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить їх, відповідачів, добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів. Також зазначає, що про наявність\~наказу ГУ\~Держземагенства в\~Полтавській області\~від 29.08.2017\~№8699-СТ\~прокурору стало\~відомо під\~час проведення\~досудового розслідування кримінального\~провадження №42017171010000088 внесеного 18.05.2017\~до Єдиного реєстру\~досудових розслідувань\~за ознаками\~кримінального правопорушення,\~передбаченого ч.\~1\~ст.\~364\~КК України,\~однак,\~не під\~час внесення\~відомостей до\~Єдиного реєстру\~досудових розслідувань. Позовні вимоги\~прокурора про\~скасування такого\~наказу обґрунтовані\~вимогами законодавства,\~якими передбачено\~пряму заборону\~на передачу\~земельної ділянки\~у власність\~для індивідуального\~садівництва так\~як остання\~розташована в\~заплаві та\~водоохоронній зоні\~річки Коломак,\~у зв`язку\~з чим\~висновки відповідача\~про те,\~що зі\~спливом часу\~втрачено надійність\~доказів,\~є не\~обґрунтованими. Ототожнення дати вчинення відповідної правомочності з моментом виникнення права на захист порушеного права суперечить приписам ст.261 ЦК України, відповідно до частини 1 якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (т.1, а.с. 206-208). 05.06.2023 року від керівника Полтавської окружної прокуратури Полтавської області до суду надійшла заява про зміну предмета позову, в якій прохає: змінити позовну\~вимогу прокурора\~з «Витребувати\~із незаконного\~володіння [PERSON] \~земельну ділянку\~з кадастровим\~номером 5324081900:00:001:0073\~та площею\~0,12\~га для\~ведення індивідуального\~садівництва,\~що розташована\~на території\~Ковалівської сільської\~ради Полтавського району\~за межами\~населеного пункту,\~у власність\~Держави в\~особі Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області» на позовну вимогу «Зобов`язати [PERSON] повернути земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0073 площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту у власність Держави в особі Полтавської міської ради» (т.2, а.с. 15-18). Рішенням Вищої ради правосуддя №986/0/15-23 від 19.10.2023 року суддя [PERSON] звільнена з посади судді Полтавського районного суду Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про відставку. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Путрі О.Г. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області Путрі О.Г. від 18.12.2023 року справу прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 15.07.2024 року залучено до участі у справі №545/1451/20 правонаступника відповідача [PERSON] - [PERSON] . 19.12.2024 року з Полтавської окружної прокуратури надійшла заява про зміну предмета позову, згідно якої прохають змінити позовну вимогу прокурора з «Витребувати із незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0073 площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту, у власність Держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області» на позовну вимогу «Зобов`язати [PERSON] повернути земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0073 площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту у власність Держави в особі Полтавської міської ради» (т.2, а.с. 162-164). 27.12.2024 року від представника відповідача Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області надійшов відзив на заяву про зміну предмета позову, в якому прохає відмовити в задоволенні позовних вимог щодо Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області, оскільки вони є безпідставними , а Головне управління Держгеокадастру в Полтавській області є неналежним відповідачем по справі (т.2, а.с. 176-180). Ухвалою суду від 10.02.2025 року підготовче засідання по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. 15.05.2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Рака А.С. надійшли письмові пояснення, згідно яких вказує, що [PERSON] не може бути відповідачем у даній справі , оскільки до неї висунуто вимогу про повернення земельної ділянки та у разі задоволення позову, відповідач не зможе вчинити будь-яких діянь щодо виконання рішення суду чи перешкоджання у його виконанні. Натомість на неї будуть покладені витрати щодо судового збору. Тобто висунута вимога формальна і не передбачає ніяких дій з боку відповідача. Також зазначає, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину №3-67 від 13.02.2025 [PERSON] успадкувала лише 1/4 частку квартири, свідоцтва про право на спадщину щодо земельних ділянок не отримувала (т.2, а.с. 214-215). З направлених до суду 21.05.2025 року Полтавською окружною прокуратурою заперечень вбачається, що згідно матеріалів спадкової справи, що містяться у матеріалах справи, після померлого [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , спадщину 16.05.2024 прийняла його мати [PERSON] , [INFO] . На підставі клопотання прокурора, ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 15.07.2024 до участі у справі залучено правонаступника [PERSON] [PERSON] . Згідно інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки із кадастровим номером 5324081900:00:001:0073, спір щодо якої виник у даній справі, значиться [PERSON] . Враховуючи припинення цивільної правоздатності [PERSON] та наявність після смерті відповідача спадкоємця, яка заявила про свої права на спадщину, прийнявши її у встановленому законом порядку в обсязі усіх наявних майнових прав та обов`язків спадкодавця, залучення [PERSON] у якості відповідача є обґрунтованим (т.2, а.с. 224-227). У судовому засіданні прокурор Полтавської окружної прокуратури Лобач А.В., Голуб С.О. змінені позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити, пославшись на підстави та обставини викладені у позові. Відповідач [PERSON] , будучи належним\~чином повідомленою\~про дату,\~час та\~місце судового\~розгляду,\~згідно вимог\~ч.\~8\~ст.\~128\~ЦПК,\~в судове засідання не з`явилась, її інтереси в судовому засіданні представляв адвокат Рак А.С., який заперечував проти задоволення позовних вимог. Вказав, що [PERSON] не може бути відповідачем у даній справі, оскільки до неї висунуто вимогу про повернення земельної ділянки та у разі задоволення позову, відповідач не зможе вчинити будь-яких діянь щодо виконання рішення суду чи перешкоджання у його виконанні. Також зазначає, [PERSON] успадкувала лише 1/4 частку квартири, свідоцтва про право на спадщину щодо земельної ділянки не отримувала. Представник Полтавської міської ради, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, попередньо направивши заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду (т.2, а.с. 92). Відповідач [PERSON] , будучи належним\~чином повідомленим\~про дату,\~час та\~місце судового\~розгляду,\~згідно вимог\~ч.\~8\~ст.\~128\~ЦПК,\~в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву, в якій розгляд справи прохає проводити за його відсутності, у задоволенні позову прохав відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов (т.2, а.с. 155). Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, згідно вимог ст. 128 ЦПК (т.2, а.с. 241 зворот, 242), у судове засідання не з`явились. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлені такі юридичні факти ти відповідні їм правовідносини. Статтями 13, 14 Конституції України\~визначено, що земля, водні ресурси є об`єктом права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно зі статтями 19, 20\~ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі сільськогосподарського призначення, землі рекреаційного призначення, землі водного фонду. Віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Положеннями частини першої статті 83, частини першої статті 84, статті 122\~Земельного кодексу\~України визначено, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, водні ресурси є об`єктами права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності. Прийняття рішення про передачу у приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. У цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України (статті\~14,19 Конституції України). Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель з державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Відповідно до\~ст. 3 ВК України\~усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд, до якого, серед іншого, належать поверхневі води: водотоки (річки, струмки). Відповідно до ч. 1\~ст. 58 ЗК України\~та\~ст. 4 ВК України\~до земель водного фонду належать землі, зайняті річками, островами, а також прибережні захисні смуги вздовж цих річок. Згідно зі статтею 1 ВК України прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони; заплавні землі - прибережна територія, що може бути затоплена чи підтоплена під час повені (паводка). Частиною 2\~статті 58 ЗК України\~передбачено, що для створення сприятливого режиму вздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водних об`єктів встановлюються водоохоронні зони, межі яких зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівнях. Відомості про межі водоохоронних зон вносяться до Державного земельного кадастру. Пунктом «д» частини четвертої\~статті 84 ЗК України\~передбачено, що до земель державної власності , які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду. Відповідно до\~ст. 1 Водного кодексу України\~заплавні землі\~це прибережна територія, що може бути затоплена чи підтоплена під час повені (паводка). Згідно пунктів 5, 7 ч.1 ст.80ВК України\~\~з метою охорони водності малих річок забороняється\~\~розорювати заплавні землі та застосовувати на них засоби хімізації та надавати земельні ділянки у заплавах річок під будь-яке будівництво (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних споруд), а також для садівництва та городництва. Частиною 2 ст.80 ВК України встановлено, що водокористувачі та землекористувачі, землі яких знаходяться в басейні річок, забезпечують здійснення комплексних заходів щодо збереження водності річок та охорони їх від забруднення і засмічення. Заплавні землі\~є землями на яких встановлено особливий режим та на які поширюється окремий порядок використання. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном Відповідно до частин другої статті 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Судом встановлено, що 29.08.2017\~Головним управлінням\~Держгеокадастру в\~Полтавській області прийнято наказ\~№8699-СГ\~«Про затвердження\~проекту землеустрою\~та передачу\~у власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га для індивідуального садівництва» (т.1, а.с. 14). Згідно інформації (№203734182 від 11.03.2020) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 31.08.2017 внесено запис №22165324 про реєстрацію об`єкта нерухомого майна №1342770553240, а саме земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0073 площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту, на праві власності за [PERSON] (т.1, а.с. 15-16). У подальшому, відповідно до договору купівлі-продажу, номер 2229 від 16.11.2018, право власності на вищевказану земельну ділянку набув [PERSON] . Згідно інформації (№203734182 від 11.03.2020) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 16.11.2018 внесено запис №28960547 про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0073 площею 0,1 га для індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту за [PERSON] (т.1, а.с. 15-16). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19.11.2021 року, [PERSON] помер [INFO] (т.2, а.с. 130). Згідно матеріалів спадкової справи, наданої 28.06.2024 Першою державною нотаріальною конторою, після померлого [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , спадщину 16.05.2024 прийняла його мати - [PERSON] , [INFO] . 18.05.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення № 42017171010000088 за ч.1ст.364 КК України, за фактом протиправної передачі на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту у приватну власність земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення індивідуального садівництва (т.1, а.с. 25). В ході досудового розслідування витребувано інформацію з питань законності надання земельних ділянок у приватну власність у Полтавського обласного управління водних ресурсів (№01-2/583 від 13 травня 2017 року; №01-2/1084 від 29 вересня 2017року) та Полтавського регіонального управління водних ресурсів №06-28/323 від 11 квітня 2017 року,згідно якої проекти землеустрою по вказаним земельним ділянкам на розгляд та погодження, як це передбачено розділом 3 ст. 186-1 Земельного кодексу України, до Полтавського обласного управління водних ресурсів чи інших органів водного господарства, не подавалися. Також, Полтавське обласне управління водних ресурсів зазначає, що усі земельні ділянки розміщені за межами території мікрорайону селища Лісок міста Полтави, знаходяться в заплаві та водоохоронній зоні річки Коломак (т.1, а.с. 26-27, 32-33,34-зворот 37). Крім того, відповідно до висновків судової земельно-технічної експертизи та експертизу з питань землеустрою, проведеної експертами Київського науково дослідного інституту судових експертиз від 04 вересня 2019 року № 29639/18-41/24238?24272/19-41 підтверджено розташування земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0073 в межах земель водного фонду, а саме в прибережній захисній смузі річки Коломак та в заплаві та водоохоронній зоні річки річки Коломак. Також, експертним висновком встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 5324081900:00:001:0073 не відповідає за змістом вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, чинних на дату державної реєстрації земельної ділянки (т.1, а.с. 60-86). Проведення судових експертиз під час розгляду справ в порядку цивільного судочинства врегульовано\~статтями 103-106 ЦПК України, якими встановлено певні вимоги до висновку експерта та необхідність в обов`язковому порядку попередження експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, в силу яких висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими\~ст. 89 ЦПК України. Відповідно до положень\~ст. 102 ЦПК України\~висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства та закону України «Про судову експертизу». За таких обставин, оскільки зазначений висновок земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою, проведеної в кримінальному провадженні, містить інформацію щодо предмета доказування в цивільній справі, а відповідач не заявляв клопотання про проведення експертизи в цивільній справі, суд враховує вказаний експертний висновок та оцінює його разом з іншими доказами у справі. Крім того, відповідно до документації, виготовленої Регіональним офісом водних ресурсів у Полтавській області «Нанесення на геодезичні матеріали зон затоплення заплави р. Коломак по матеріалам «Визначення зон можливого затоплення в межах міста Полтава та Полтавського району Полтавської області», що були розроблені у 2003 році відділом комплексного проектування Полтавського обласного виробничого управління водного господарства «Полтававодгосп» - земельна ділянка з кадастровим номером 5324081900:00:001:0073 знаходиться між розрахунковими створами №7 і №8 в правобережній заплаві річки Коломак. Методом інтерполяції між цими створами нанесені зони затоплення різних забезпеченостей. За результатами виконаних робіт встановлено, що затоплення вказаної земельної ділянки спостерігається при рівні 1, 5, 10, 25 та 50% забезпеченості. По результатам вказаних робіт встановлено, що при рівні 50% забезпеченості спостерігається затоплення частини зазначених у листі прокуратури від 11.05.2019 земельних ділянок, а при рівнях 25% забезпеченості та вище (10,5,1 %) спостерігається (відбуватиметься ) затоплення всіх зазначених ділянок (т.1,а.с.50-54). З копії «Техническая документация по установлению водоохранных зон и прибрежных полос малих рек и водоемов Полтавского района, Полтавской области» 1981 року установлено, що у вказаній документації, в т. ч. в «Книга 2. Графические материалы» міститься план землекористування колгоспу «імені Макаренка», де, зокрема і розташована спірна земельна ділянка, а відповідно до листа Ковалівської сільської ради № 868 згідно з картографічними матеріалами від 1992 року вказані землі, що перебували у користуванні колгоспу «імені Макаренка», відносяться до заболочених сіножатей та місцями болота (землі водного фонду) (т.1, а.с. 23,45). Документація «Техническая документация по установлению водоохранных зон и прибрежных полос малих рек и водоемов Полтавского района, Полтавской области» 1981 року затверджена рішенням Полтавської районної ради народних депутатів «Про затвердження технічної документації становлення водоохоронних зон та прибережних смуг малих річок і водойм» від 31 липня 1981 року № 338. У пункті 3 вказаного рішення зазначено, що виконкомам сільських Рад народних депутатів доводять до відому населення і всіх зацікавлених організацій свої рішення про межі водоохоронних зон та прибережних смуг, а також про водоохоронний режим, який діє на території цих зон і смуг (т.1, а.с.23-зворот). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується особливий порядок їх використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених у\~ЗК України\~та\~ВК України. Тому зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням, зокрема, статті\~59, підпункту «ґ» частини третьої статті\~83, підпункту «г» частини третьої, підпункту «д» частини четвертої статті\~84, частини третьої статті\~93 ЗК України, статті\~85, частини п`ятої статті\~88 ВК України\~треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга\~статті 152 ЗК України). Залежно від обставин справи вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку суд може кваліфікувати як негаторний позов. У правових висновках Великої Палати Верховного Суду вирішувалось питання визначення належного способу захисту права власності на земельну ділянку водного фонду та зроблено висновок, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам\~ЗК України\~є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у\~статті 59 цього Кодексу\~(див.,\~зокрема,\~висновки Великої\~Палати Верховного\~Суду,\~сформульовані у\~постановах від\~22\~травня 2018\~року у\~справі №\~469/1203/15-ц\~(провадження\~№ 14-95\~с18);\~від 28\~листопада 2018\~року у\~справі №\~504/2864/13-ц\~(провадження\~№ 14-452цс18,\~пункт 70);\~від 12\~червня 2019\~року у\~справі №\~487/10128/14-ц\~(провадження\~№ 14-473цс18,\~пункт 80);\~від 11\~вересня 2019\~року у\~справі №\~487/10132/14-ц\~(провадження\~№ 14-364цс19,\~пункт 96);\~від 15\~вересня 2020\~року у\~справі №\~372/1684/14-ц\~(провадження\~№ 14-740цс19,\~пункт 45)\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 15\~вересня 2020\~року в\~справі №\~469/1044/17\~(провадження\~№ 14-317цс19),\~пункти 51,\~52,\~109\~та інших.\~Отже,\~зайняття земельної\~ділянки водного\~фонду з\~порушенням ЗК\~України та\~ВК України\~або державну\~реєстрацію права\~власності на\~неї за\~приватною особою\~треба розглядати\~як не\~пов`язане\~з позбавленням\~володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку варто розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду виходячи з того, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням\~Земельного кодексу України\~та\~Водного кодексу України\~треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження№ 14-452цс18, пункт 71), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження\~№ 14-473цс18, пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 97), від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 46) та інші). Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (провадження № 12-95гс19, пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19, пункт 52)). Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу juranovitcuria - «суд знає закони» (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19, пункт 50), від 04\~\~грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19, пункт 84), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 101) та інші). Отже, належним та ефективним способом захисту права власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явленим упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду Суд вважає, що відповідач у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що ділянка належать до водного фонду та набуття права приватної власності на неї є неможливим. Таким чином, аналіз зазначених норм права та встановлених судом фактів свідчить про те, що земельна ділянка з кадастровим номером 5324081900:00:001:0073 площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту, тобто належить до земель водного фонду України, відповідно до\~статті 84\~ЗК України не може перебувати у приватній власності відповідача, оскільки належить до земель водного фонду та має обмежений режим використання. Отже, позов в частині зобов`язання відповідача [PERSON] , повернути спірну земельну ділянку у власність держави в особі Полтавської міської ради є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо вимог про визнання незаконним та скасування наказу. Як встановлено судом, земельна ділянка 5324081900:00:001:0073 площею 0,12 га, яка була передана у власність [PERSON] , в подальшому набута згідно договору-купівлі продажу [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , розташована у межах заплави та водоохоронній зоні річки Коломак, тобто належить до земель водного фонду України та відповідно не може передаватися у приватну власність. Водоохоронна зона річки Коломак визначена рішенням Полтавської обласної ради народних депутатів від 31 липня 1981 року № 338 «Про затвердження технічної документації становлення водоохоронних зон та прибережних смуг малих річок і водойм». Таким чином, суд дійшов висновку про незаконність наказу Головного управлінням\~Держгеокадастру в\~Полтавській області №8699-СГ\~від 29.08.2017\~«Про затвердження\~проекту землеустрою\~та передачу\~у власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,12 га для індивідуального садівництва». Водночас, вимога про визнання наказу незаконним та його скасування є неефективним способом захисту, оскільки рішення органу державної влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване, і незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні. З огляду на вказане, у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу слід відмовити. Щодо вимог про припинення права приватної власності, запис про державну реєстрацію якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої\~статті 16 ЦК України). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 100), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29)). Окрім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 545/1431/20 (провадження № 61-15584св21) зазначено, що «скасування запису про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку є неефективними способом захисту, оскільки відновлення порушених прав забезпечується зобов`язанням повернути земельну ділянку». З огляду\~на викладене,\~позовна вимоги\~про припинення\~права приватної\~власності [PERSON] \~на земельну\~ділянку з\~кадастровим номером\~5324081900:00:001:0073\~площею 0,12\~га для\~ведення індивідуального\~садівництва,\~що розташована\~на території\~Ковалівської сільської\~ради Полтавського\~району за\~межами населеного\~пункту,\~запис про\~державну реєстрацію\~якого внесено\~до Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~16.11.2018\~за №28960547, є неефективними способом захисту, оскільки відновлення порушених прав забезпечується зобов`язанням повернути земельну ділянку, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо наявності у прокурора підстав для представництва держави у вказаній справі суд зазначає таке. Відповідно до\~статті 131-1 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до ч.1, ч.3\~ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. У постанові від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 Верховний Суд зробив висновок, що представництво прокурором в суді законних інтересів держави здійснюється і в разі, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний установити причини, з яких позивач не здійснює захисту своїх інтересів. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зроблено висновок, що сам факт незвернення до суду з позовом свідчить про те, що відповідний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки.\~Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі №п/800/490/15 провадження №21-1393a17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи. Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Стаття 142 Конституції України, (а також частина друга ст. 327 ЦК України) визначають суб`єктом права комунальної власності відповідні територіальні громади, що здійснюють право власності або безпосередньо (3 допомогою місцевого референдуму, загальних зборів громадян - ст.ст. 7,8 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»), або через органи місцевого самоврядування. Цими органами, відповідно ст. ст. 8-12, 80 ЗК України, є відповідні місцеві ради, сільські, селищні, міські - щодо земель територіальних громад, районні, обласні та Верховна Рада АРК - щодо земель спільної власності територіальних громад. Оскільки право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів, кожне порушення закону щодо безпідставного заволодіння комунальною власністю є порушенням державних інтересів. Територіальній громаді як власнику земельної ділянки земельним законодавством України гарантуються і забезпечуються умови та способи захисту права власності на неї. Відповідно до п. 24 Розділу Х Земельного кодексу України, з дня набрання чинності цими пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, визначених п.п. а-е. Набуття земельної ділянка 5324081900:00:001:0073 площею 0,12 га, для ведення індивідуального садівництва, розташованої на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту, розташована у межах заплави та водоохоронній зоні річки Коломак, яка була передана у власність [PERSON] , в подальшому набута згідно договору-купівлі продажу [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , є таким, що порушує права законного володільця майна\~Полтавської міської ради.\~ Полтавській міській раді відомо про виявлені порушення і останньою не вжито заходів як власником земельної ділянки щодо оскарження правовстановлюючих документів у судовому порядку з підстав порушень вимог земельного та водного законодавства. Це свідчить про бездіяльність органу і є підставою для звернення прокурора з цим позовом до суду в інтересах держави. Щодо судових витрат. При зверненні з позовом до суду Полтавська обласна прокуратура сплатила 6306,00 грн. судового збору відповідно до платіжного доручення від 22 травня 2020 року № 874 (т.1, а.с. 1). З огляду на те, що позовні вимоги судом задоволено частково, а саме одну позовну вимогу, яка стосується виключно прав та обов`язків [PERSON] , яка є правонаступником власника спірної земельної ділянки. Відповідно до частини першої-другої статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги прокурора задоволені лише в частині зобов`язання [PERSON] повернути земельну ділянку з кадастровим номером 5324081900:00:001:0073 площею 0,12 га для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Ковалівської сільської ради Полтавського району за межами населеного пункту у власність Держави в особі Полтавської міської ради, а в задоволенні інших позовних вимог відмовлено, з огляду на суб`єктів виконання оскаржуваного судового рішення, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2102 грн. підлягають стягненню саме з [PERSON] .

Outcome: partial