Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

І. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. Рух справи. У червні 2025 року позивач ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» за допомогою системи «Електронний суд» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на наступні обставини. 29 жовтня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №P25.00600.004482621. Кредитний договір був підписаний позичальником власноручно. Від імені банку договір був підписний з використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи банку та відтиску печатки банку, відтворених за допомогою технічного пристрою відповідно до публічної оферти АТ «Ідея Банк» від 16 вересня 2015 року. Позичальник надав письмову заяву про акцепт вказаної публічної оферти. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору, банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 43460,00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами цього Договору. Відповідно до умов договору, кредит надається шляхом перерахування банком коштів на банківський поточний рахунок позичальника, що відкривається банком позичальнику. У п.1.2 Кредитного договору, сторони погодили, що строк кредитування становить 48 місяців з дня підписання Договору, тобто до 29 жовтня 2022 року включно. Згідно п.1.3. Кредитного договору, позичальник за користування кредитом сплачує банку проценти в розмірі 1,99% річних від залишкової суми кредиту. Згідно до п.2.5. Кредитного договору, нарахування процентів здійснюється два рази на місяць за методом «факт/факт». Базою для нарахування процентів є неповернена сума кредиту. Відповідно до п.2.1. Кредитного договору, позичальник повертає кредит разом з процентами в 48 щомісячних внесках згідно графіку щомісячних платежів. Одночасно з укладенням Кредитного договору, позичальник уклав з договір від 29 жовтня 2018 року добровільного страхування життя. Вигодонабувачем за цим договором страхування є банк. У відповідності до приписів Закону України «Про споживче кредитування», при укладенні Кредитного договору банком була доведена до відома позичальника інформація про умови кредитування, розмір реальної річної процентної ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту, що підтверджується власноручним підписом позичальника під текстом Договору, а також під текстом паспорту споживчого кредиту. Після укладення Кредитного договору, банк свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок позичальника грошові кошти в сумі 43460,00 гривень, з яких був сплачений на рахунок страховий платіж від імені позичальника, що підтверджується випискою з банківського рахунку позичальника. У подальшому позичальник виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними платежами лише частково. Згідно виписки по рахунку позичальника за весь строк з моменту укладення Кредитного договору і до моменту звернення з цим позовом, позичальник сплатив банку лише 21856,92 гривень. Останній платіж проведено 07 жовтня 2019 року. Строк на який було надано кредит за Договором сплив 29 жовтня 2022 року. Після закінчення строку кредиту, кредитор не здійснював нарахування процентів за користування кредитними коштами, не нараховував штрафні санкції та комісії. У зв`язку із зазначеним, станом на 29 жовтня 2022 року, сформувалася наступна заборгованість позичальника перед банком в розмірі 39674,00 гривень, з яких: - заборгованість за основним боргом в сумі 37301,32 гривень; - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 2372,68 гривень. Станом на 16 листопада 2023 року, розмір заборгованості за основним боргом і відсотками не змінився. 16 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» був укладений договір факторингу №16/11-23. Відповідно до п.2.1. зазначеного Договору, клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 2.2. Договору факторингу №16/11-23 передбачено, що права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі боржників, що підписується сторонами в день укладання цього Договору та в Реєстрі боржників в електронному вигляді, що надсилається разом з Актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді клієнтом фактору засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього Договору. Друкований Реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору. Також клієнт і фактор підписали всі додатки до договору факторингу, зокрема і друкований Реєстр боржників. Таким чином, фактор набув право вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № P25.00600.004482621 від 29 жовтня 2018 року. Пунктом 5.4. Договору факторингу №16/11-23 передбачено, що фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим Договором третім особам, які згідно із законодавством мають на це право. Користуючись даним правом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» 29 грудня 2023 року уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» договір факторингу №29/12-23. ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» є фінансовою установою та має діючу ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання послуг з факторингу, видана згідно рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України №21/1311 від 11 вересня 2020 року. Отже, відступлення права вимоги відбулось законно з урахуванням ч.2 ст.18 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п.5.1. договору факторингу №29/12-23, права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами цього Договору. Таким чином, відповідно до умов договору факторингу №29/12-23 від 29 грудня 2023 року, ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за первинними Договорами. Відповідно до Додатку №2 «Друкований Реєстр Боржників», до вказаного договору факторингу серед інших, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № P25.00600.004482621 від 29 жовтня 2018 року. Згідно Довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №P25.00600.004482621 від 29 жовтня 2018 року, сформованої первісним кредитором, станом на 16 листопада 2023 року заборгованість боржника становить 39674,00 гривень, з яких: - заборгованість за основним боргом в сумі 37301,32 гривень; - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 2372,68 гривень. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «ІДЕЯ БАНК» станом на день відступлення права вимоги 16 листопада 2023 року. ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Отже, відповідачка належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за кредитним договором не виконала ні перед позикодавцем, ані перед позивачем ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», що набуло право вимоги за кредитним договором №P25.00600.004482621 від 29 жовтня 2018 року на підставі договору факторингу. Оскільки, відповідачка добровільно заборгованість не сплатила, тому, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором №P25.00600.004482621 від 29 жовтня 2018 року в розмірі 39674,00 гривень, сплачений судовий збір в сумі 2422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу 7200,00 гривень. 04 серпня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження по справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 121). У судове засідання представник позивача, адвокат Маслюженко Микола Павлович, не з`явився, 20 жовтня 2025 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 128). У судове засідання відповідачка не з`явилася про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленою належним чином. Про причини неявки не повідомила, відзиву або будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від неї не надходило (а.с. 124, 127). Згідно з ст. ст. 280-282 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. ІІ. Мотивувальна частина. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 29 жовтня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №P25.00600.004482621. Кредитний договір був підписаний позичальником власноручно. Від імені банку договір був підписний з використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи банку та відтиску печатки банку, відтворених за допомогою технічного пристрою відповідно до публічної оферти АТ «Ідея Банк» від 16 вересня 2015 року. Позичальник надав письмову заяву про акцепт вказаної публічної оферти. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору, банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 43460,00 гривень, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами цього Договору. Відповідно до умов договору, кредит надається шляхом перерахування банком коштів на банківський поточний рахунок позичальника, що відкривається банком позичальнику. У п.1.2 Кредитного договору, сторони погодили, що строк кредитування становить 48 місяців з дня підписання Договору, тобто до 29 жовтня 2022 року включно. Згідно п.1.3. Кредитного договору, позичальник за користування кредитом сплачує банку проценти в розмірі 1,99% річних від залишкової суми кредиту. Згідно до п.2.5. Кредитного договору, нарахування процентів здійснюється два рази на місяць за методом «факт/факт». Базою для нарахування процентів є неповернена сума кредиту. Відповідно до п.2.1. Кредитного договору, позичальник повертає кредит разом з процентами в 48 щомісячних внесках згідно графіку щомісячних платежів. Одночасно з укладенням Кредитного договору, позичальник уклав з договір від 29 жовтня 2018 року добровільного страхування життя. Вигодонабувачем за цим договором страхування є банк. У відповідності до приписів Закону України «Про споживче кредитування», при укладенні Кредитного договору банком була доведена до відома позичальника інформація про умови кредитування, розмір реальної річної процентної ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту, що підтверджується власноручним підписом позичальника під текстом Договору, а також під текстом паспорту споживчого кредиту. Після укладення Кредитного договору, банк свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок позичальника грошові кошти в сумі 43460,00 гривень, з яких був сплачений на рахунок страховий платіж від імені позичальника, що підтверджується випискою з банківського рахунку позичальника. У подальшому позичальник виконав свої зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними платежами лише частково. Згідно виписки по рахунку позичальника за весь строк з моменту укладення Кредитного договору і до моменту звернення з цим позовом, позичальник сплатив банку лише 21856,92 гривень. Останній платіж проведено 07 жовтня 2019 року. Строк на який було надано кредит за Договором сплив 29 жовтня 2022 року. Після закінчення строку кредиту, кредитор не здійснював нарахування процентів за користування кредитними коштами, не нараховував штрафні санкції та комісії. У зв`язку із зазначеним, станом на 29 жовтня 2022 року, сформувалася наступна заборгованість позичальника перед банком в розмірі 39674,00 гривень, з яких: - заборгованість за основним боргом в сумі 37301,32 гривень; - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 2372,68 гривень. Станом на 16 листопада 2023 року, розмір заборгованості за основним боргом і відсотками не змінився. 16 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» був укладений договір факторингу №16/11-23. Відповідно до п.2.1. зазначеного Договору, клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Пунктом 2.2. Договору факторингу №16/11-23 передбачено, що права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим Договором, відступаються в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому Реєстрі боржників, що підписується сторонами в день укладання цього Договору та в Реєстрі боржників в електронному вигляді, що надсилається разом з Актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді клієнтом фактору засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього Договору. Друкований Реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору. Також клієнт і фактор підписали всі додатки до договору факторингу, зокрема і друкований Реєстр боржників. Таким чином, фактор набув право вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № P25.00600.004482621 від 29 жовтня 2018 року. Пунктом 5.4. Договору факторингу №16/11-23 передбачено, що фактор може відступити або передати всі або будь-які права та/або зобов`язання за цим Договором третім особам, які згідно із законодавством мають на це право. Користуючись даним правом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СОНАТІ» 29 грудня 2023 року уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «САНФОРД КАПІТАЛ» договір факторингу №29/12-23. ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» є фінансовою установою та має діючу ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання послуг з факторингу, видана згідно рішення Комітету з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного банку України №21/1311 від 11 вересня 2020 року. Отже, відступлення права вимоги відбулось законно з урахуванням ч.2 ст.18 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п.5.1. договору факторингу №29/12-23, права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами цього Договору. Таким чином, відповідно до умов договору факторингу №29/12-23 від 29 грудня 2023 року, ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за первинними Договорами. Відповідно до Додатку №2 «Друкований Реєстр Боржників», до вказаного договору факторингу серед інших, до ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» перейшло і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № P25.00600.004482621 від 29 жовтня 2018 року. Згідно Довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №P25.00600.004482621 від 29 жовтня 2018 року, сформованої первісним кредитором, станом на 16 листопада 2023 року заборгованість боржника становить 39674,00 гривень, з яких: - заборгованість за основним боргом в сумі 37301,32 гривень; - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками в сумі 2372,68 гривень. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «ІДЕЯ БАНК» станом на день відступлення права вимоги 16 листопада 2023 року. ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ» та ТОВ «Фінансова компанія «СОНАТІ» не здійснювали жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Отже, відповідачка належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за кредитним договором не виконала ні перед позикодавцем, ані перед позивачем ТОВ «САНФОРД КАПІТАЛ», що набуло право вимоги за кредитним договором №P25.00600.004482621 від 29 жовтня 2018 року на підставі договору факторингу. Норми матеріального та процесуального права України, якими керується суд. Згідно ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17). Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу. Висновки суду. З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7200,00 гривень. На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, було надано до суду: копія Акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 5 від 05 травня 2025 року (а.с. 79). Згідно з частинами 1, 2 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Оскільки, витрати понесені на професійну правничу допомогу з боку позивача підтверджені, при цьому, з боку відповідача жодних заяв та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду не надходило, а зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони, з урахуванням позицій Верховного Суду, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача з урахуванням вищенаведеного, підлягає стягненню понесення витрат на правову допомогу у розмірі 7200,00 гривень. При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем були також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 гривень, які документально підтверджені (а.с. 13). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з судового збору за подачу позову в розмірі 2422,40 гривень. ІІІ. Резолютивна частина. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved