Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

18.10.2024р. [PERSON] звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дитина з 2016 року проживає лише разом з батьком та перебуває на його утриманні, при цьому відповідач вже протягом тривалого часу фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, жодної цікавості щодо долі сина не проявляє, не спілкується з ним, не підтримує зв`язок зі школою, у якій він навчається, не вітає зі святами, не цікавиться станом його здоров`я. Вважав, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо сина, не проявляє щодо дитини будь-якої материнської турботи та любові, а тому наявні всі підстави для позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] . Тому, як особа, в сім`ї якого проживає дитина, позивач звертається до суду із вказаним позовом. Під час судового розгляду позивач позов підтримав з підстав, наведених у ньому, просив задовольнити. В останнє судове засідання позивач не з`явився, надав заяву від 17.09.2025р., в якій не заперечував проти ухвалення судом заочного рішення у справі. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору органом опіки та піклування виконавчого комітету Шосткинської міської ради подано заяви, в яких представник позов підтримав і\~ просив розгляд справи проводити за своєї відсутності /а.с.36, 48, 65, 89/. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, із заявою про розгляд справи у її відсутності до суду не зверталась, відзиву не надала. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 21 жовтня 2025 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши позивача, свідків, дитину, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , матір`ю дитини є відповідач [PERSON] , а батьком вказано [PERSON] , громадянина України /а.с.6/. Копією повного витягу\~ №00049762103 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, виданого Шосткинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, підтверджується наявність у вказаному реєстрі\~ актового запису № 27 щодо дитини: [PERSON] , який народилася [INFO] ; прізвище, власне ім`я, по батькові батька дитини зазначено - [PERSON] прізвище, власне ім`я, по батькові матері дитини: [PERSON] . Відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України /а.с.29-30/. З матеріалів справи встановлено, що на даний час дитина сторін проживає в родині [PERSON] /а.с.8/. Згідно з актом від 10.10.2024р., [PERSON] з 13.06.2013 року по дату складення вказаного акта проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] /а.с.7/, там же зареєстрований і позивач та його матір. Позивачем також надано суду докази кровного споріднення із дитиною [PERSON] . Так з копії висновку про біологічне батьківство № MGU2268 від 10.07.2025р. ймовірність батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] становить 99,99988907% /а.с.70-72/. Вирішуючи питання про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.\~ За вимогами ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, крім іншого, вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з частинами 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Рішенням виконавчого комітету Шосткинської міської ради №131 від 30.04.2025р. затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] ,\~ /а.с.49/. З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Шосткинської міської ради, який є додатком до вказаного рішення, вбачається, що матір дитини [PERSON] з 2016 року залишила сина на [PERSON] , який є біологічним батьком дитини, самоусунулася від виховання та утримання малолітньої дитини, стосунків з дитиною не підтримує, участі в житті дитини не приймає, матеріально не допомагає, не цікавиться долею та станом здоров`я хлопчика. Згідно з інформацією,\~ наданою Шосткинською загальноосвітньою школою №11, яку відвідує [PERSON] , мати участі в вихованні сина не бере, батьківські збори та інші шкільні, класні заходи не відвідує, контакти зі школою та дитиною не підтримує. Зважаючи на вказане, орган опіки та піклування дійшов висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав. /а.с. 50/. Оцінюючи обґрунтованість вказаного висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та відповідність такого висновку інтересам дитини відповідача, суд враховує роз`яснення, викладені у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», за змістом яких позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки №01-21/210 від 10.11.2024р., виданої Комунальною організацією (установою, закладом) «Шосткинська загальноосвітня\~ школа І-ІІІ ступенів №11 Шосткинської міської ради Сумської області», [PERSON] , є учнем 5-Б класу даного закладу. За слів класного керівника [PERSON] , вихованням дитини займається батько [PERSON] . В той час як мати [PERSON] не бере участі у вихованні сина, зв`язок із дитиною не підтримує, батьківські збори не відвідує /а.с.9/. Наведені обставини узгоджуються із показами свідків. Так, дитина [PERSON] допитаний як свідок в судовому засіданні 17.09.2025р. пояснив, що живе з бабусею вдвох, де його мама не знає. Мама телефонує дуже рідко,\~ останній раз робила це в серпні. Матір каже, що не приїжджає до нього, бо в неї нема грошей, щоб приїхати, але живе вона також в Шостці. Про нього вона зовсім не піклується. До школи його збирає бабуся, також тітка допомагає. З днем народження, святами мама його не вітає, але чому він\~ не знає.\~ Навіть якщо мама виправилась би, то все одно не дуже хотів би жити з нею, бо ображений на неї. Проти позову не заперечував, зазначив, що погоджується з тим, щоб відповідача позбавили батьківських прав відносно нього. Свідок [PERSON] (матір позивача, бабуся дитини) в судовому засіданні 17.09.2025р. повідомила, що дитина живе із нею і батьком. Матір [PERSON] кинула дитину у віці 3 років та зараз вже майже 9 років не спілкується з ним, хоча номер телефона його знає, зловживає алкоголем. Раніше дзвонила і казала, що, як\~ переїде\~ в Шостку, буде частіше бачитись із синами, але так цього і не зробила. Один раз вона привела\~ [PERSON] до себе в квартиру, але він побачив там пляшки від спиртних напоїв на балконі. Після цього він\~ відмовився до неї ходити.\~ На день народження сина не вітає, на свята подарунків жодних не дарує. Свідок раніше заохочувала приходити та спілкуватись із дитиною, але такі спроби виявились безрезультатними. Відповідачка\~\~ життям свого сина не цікавиться. Свідок [PERSON] (хрещена мати дитини, рідна сестра позивача) в судовому засіданні 17.09.2025 року зазначила, що її брат з 2009р. по 2015р. проживав із відповідачем [PERSON] в квартирі матері свідка однією сім`єю. В 2015 році відповідач виїхала із квартири та забрала дітей у сел.Вороніж, де вони проживали близько року. Коли [PERSON] виповнилось 3 роки він захворів, після лікарні відповідач привела дитину до бабусі, сказала, що піде працевлаштовуватись на біржу, і з того часу більше вона не повернулась, дитину забирати не захотіла. З того часу пройшло 10 років, свідок намагалась нагадали відповідачу, що в неї є діти, що вона не обов`язково повинна давати їм гроші чи якісь подарунки, якщо такої можливості у неї немає, а хоча б приділяти їм час та давати материнську любов. Однак вона приділяє час лише собі. Діти їй були потрібні тільки як засіб доходу, бо вона отримувала гроші на них і витрачала на себе. Вона матеріально ніяк не допомагала, а коли давала трохи грошей, то вимагала звітності за кожну копійку. Після загибелі старшого сина в цьому році, вона попросила побачитись із сином [PERSON] , повела до себе додому, купила йому продукти, на що дитина потім сказала, що від неї був сильний запах алкоголю, а холодильнику в неї стояло пиво, і вона ще його докупила. Поки жили разом, відповідач вишукувала кошти по гаманцях. На думку свідка, у відповідача не має жодних моральних якостей, які вона могла би дати дітям. Вона не бажала витрачати свій час на дітей та недостойна називатись матір`ю. Старший син на неї взагалі казав «ця жінка з базару». Дитина ( [PERSON] ) з трьох років проживає з бабусею, свідок щовечора приходить допомогти йому із уроками, в лікарню дитину водить тато, вони разом працюють на городі, ходять на рибалку. Влаштуванням в садочок дитини займалась свідок, бабуся із татом забирали його. За весь час мама можливо один раз приходила. Тато писав заяву, щоб сина прийняли в школу, батька там знають, а матір дитини не бачили ніколи. З урахуванням викладеного у сукупності, на підставі досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що відповідач, будучи матір`ю малолітнього сина, не цікавиться життям та розвитком дитини, не бере участь у його вихованні. Судом не встановлено, що відповідачеві будь-хто чинить перешкоди у належному виконанні батьківських обов`язків, що вказує на свідоме ухилення матері від їх виконання. Така поведінка матері не змінюється тривалий час (майже 10 років). Суд розцінює поведінку відповідача як свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому висновок виконавчого комітету Шосткинської міської ради суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини та узгоджується з дослідженими під час судового розгляду доказами, в тому числі і показами свідків. Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON] , що в повній мірі буде відповідати інтересам дитини. Виключність підстав для такого рішення є доведеною. Водночас за приписами ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;\~ інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких підстав, суд вирішує стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ним повноліття. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved