Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слобідського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про встановлення факту виховання та утримання дитини. У позовній заяві зазначив, що сторони з 23.02.2021 перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова. Сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає із позивачем, позивач займається його вихованням та утриманням. Відповідач залишила сім`ю та відмовляється добровільно надавати допомогу на утримання дитини, виховання сина не є пріоритетом для його матері. 31.12.2024 Фрунзенським районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення із відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] . Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить у задоволенні позову відмовити повністю. Вказала, що згідно із актом обстеження умов проживання [PERSON] від 26.07.2024 син сторін [PERSON] проживає разом із позивачем. Судом видано судовий наказ про стягнення із неї аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] . Однак обов`язок піклуватися про сина покладено не лише на матір, а й на батька дитини, навіть за умов розірвання шлюбу між батьками дитини. Тому коли відповідач налагоджувала своє власне життя й намагалася побудувати стосунки, батько мав жити із дитиною та забезпечувати її. Зараз відповідач налагодила власне життя, вирішила труднощі й має бажання щоб син жив із нею. Представником третьої\~особи Департаменту\~служб у\~справах дітей\~Харківської міської\~поданописьмову заяву про неможливість складення письмового висновку щодо розв`язання спору за вказаним позовом у зв`язку із тим, що спір між сторонами не підпадає під перелік, передбачений ст. 19 Сімейного кодексу України. Вказано, що Департамент служб підтримує позовні вимоги [PERSON] щодо встановлення факту виховання та утримання малолітньої дитини з наступних підстав. Судовим наказом Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.12.2024 з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду, а саме з 26.12.2024 та до досягнення дитиною повноліття. Постановою головного державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20.05.2025 відкрито виконавче провадження. Заборгованість по сплаті аліментів станом на 05.06.2025 складає 16242,82 грн. Малолітній [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , де для дитини створені належні умови для проживання та всебічного розвитку. [PERSON] разом з малолітнім сином, [PERSON] , [INFO] , був на співбесіді в Департаменті служб, де повідомив, що з 2023 року [PERSON] залишила сім`ю, відмовляється надавати матеріальну допомогу на дитину, веде аморальний спосіб життя. Фактичне місце проживання [PERSON] йому не відоме. [PERSON] була запрошена на співбесіду до Департаменту служб (рекомендованого листа направлено за місцем реєстрації [PERSON] ), але не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Враховуючи вищезазначене Департамент служб у справах дітей Харківської міської вважає доведеним факт самостійного виховання та утримання [PERSON] малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , та не заперечує проти задоволення позовних вимог щодо встановлення факту виховання та утримання малолітньої дитини. 19 березня 2025 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. 31\~березня 2025\~року ухвалою\~судді прийнято\~позовну заяву\~та відкрито\~провадження у\~справі за\~правилами загального\~позовного провадження,\~і справу\~призначено у\~підготовче засідання. Залучено до\~участі у\~справі в\~якості \~третьої особи\~Департамент служб\~у справах\~дітей Харківської\~міської ради, якого зобов`язано надати суду письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору між сторонами у справі за позовом. Підготовчі судові засідання у справі неодноразово були відкладені у зв`язку із неявкою відповідача у справі та неотриманням від Департаменту служб\~у справах\~дітей Харківської\~міської ради письмового висновку. Ухвалою суду від 21 серпня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та цивільну справу за позовом призначено на\~22 вересня 2025 року. Судове засідання 22 вересня 2025 року було відкладено у зв`язку із неявкою відповідача у справі. У судове засідання позивач не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив, що метою звернення до суду із позовом є усунення наявних перешкод, які позивач має, самостійно виховуючи та утримуючи сина. Відповідач позбавлений можливості самостійно вирішувати питання, пов`язані із вихованням сина, які потребують спільної згоди батьків: щодо реєстрації місця проживання дитини, влаштування його до дитячого садочку тощо. Просив заяву задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала. Пояснила, що не заперечує той факт, що дитина дійсно проживає із батьком. Але вона зацікавлена брати участь у вихованні спільної із позивачем дитини, періодично спілкується із сином, привозить для нього іграшки та речі. Однак у зв`язку із складними життєвими обставинами відповідач не мала фінансової можливості виплачувати аліменти на утримання дитини. Наразі влаштувалась на роботу продавцем, має намір сплачувати аліменти в подальшому. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував. Вказав, що незрозуміло в чому саме полягає спір між сторонами у справі та захист яких саме прав позивача має на меті позов. Також незрозумілими є правові підстави поданого позову. Зауважив, що відповідач має побоювання, що задоволення позову матиме наслідком неможливість її спілкування із сином. Враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Відповідач скористалась своїм правом на надання відзиву на позовну заяву. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами без участі відповідача. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Суд, заслухавши та вивчивши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом установлено, що неповнолітня дитина [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно із актом обстеження умов проживання [PERSON] , складеного спеціалістом Служби у справах дітей по Немишлянському районі у м. Харкові від 26.07.2024, дитина [PERSON] проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де для дитини створено належні умови проживання. Сторонами не заперечується, а тому не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, що станом на час розгляду справи малолітня дитина [PERSON] продовжує проживати із позивачем за вказаною вище адресою. Відповідач у справі зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Судовим наказом Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.12.2024 з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення заяви до суду, а саме з 26.12.2024 та до досягнення дитиною повноліття. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. У відзиві на позовну заяву відповідач пояснила, що спільний малолітній син сторін проживає із батьком у зв`язку із обставинами особистого характеру, що виникли у неї після розлучення: необхідність налагодити своє власне життя, побудувати нові стосунки. Наразі ці труднощі вирішені у відповідач хоче, щоб дитина жила із нею. У судовому засіданні відповідач надала пояснення щодо виконання нею батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , на що позивач не надав спростування. Всупереч процесуальному обов`язку, встановленому ч. 1 ст. 81 ЦПК України, в силу якого \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що він виховує спільну дитину сторін самостійно. Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У справі, яка розглядається, позивач просить установити факт самостійного виховання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Зазначені правові висновки викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22, провадження № 14-132цс23. Також, як встановлено судом, судовим наказом Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31.12.2024 з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно з 26.12.2024 та до досягнення дитиною повноліття. Однак, позивачем всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано жодних належних і допустимих доказів того, що відповідач не бере участі в утриманні дитини, зазначене судове рішення пред`явлено на примусове виконання та наявна несплачена заборгованість за відповідним виконавчим провадженням тощо. На підставі викладеного судом встановлено, що позивачем обрано невірний спосіб захисту права, а крім того, твердження позивача про те, що відповідач не бере участі у вихованні, утриманні сина, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed