Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. У позовній заяві зазначає, що 14.07.2017 між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 1428 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який на сьогодні проживає з відповідачем за адресою: [ADDRESS] , спору щодо визначення місця проживання дитини немає. Відносини між позивачем та відповідачем фактично припинились, сторони не проживають разом та не ведуть спільне господарство, мають різний погляд на сімейне життя та обов`язки, різні сімейні цінності. Позивач та відповідач не можуть знайти спільну мову щодо питань побуту та виховання дитини, подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, тому позивач просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 1428 та видно свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Зазначає, що сума судових витрат складається зі сплаченого судового збору та становить 1211,20 грн. 31 березня 2025 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 15 серпня 2025 року від представника відповідача адвоката Мазур І.О. в підсистемі Електронний суд надійшов відзив на позов від 14.08.2025 року, в якому зазначено, що останній рік подружні стосунки між сторонами зіпсувалися, періодично виникали сварки, взаємні образи та звинувачення, вони втратили взаємоповагу один до одного. Шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем припинились рік тому, а з 01.01.2025 позивач проживає окремо від відповідача та їхнього спільного сина. Спільне господарство сторони не ведуть з 01.01.2025, позивач не утримує сина та не сплачує послуги за спільне набуте у шлюбі майно. Будь-які способи примирення не дали бажаних результатів, у сім`ї склалася напружена ситуація, що унеможливлює подальше збереження шлюбних відносин та негативно впливає на дитину. Позивач відмовляється в добровільному порядку вирішити питання про розірвання шлюбу за спільною заявою, час для примирення не потрібен. Відповідач зазначає, що між сторонами є майновий спір щодо спільного майна подружжя, спір щодо визначення місця проживання спільного сина, а також спір щодо стягнення аліментів на утримання дитини, які розглядаються судом в інших цивільних справах. Відповідач зазначає, що понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Просить позовну вимогу задовольнити, судові витрати покласти на позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 14.07.2017 Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис № 1428, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.11.2019, [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Судом встановлено, що сім`я сторін розпалася. Подружні стосунки не підтримуються, шлюб носить формальний характер, а тому його необхідно розірвати. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки питання про вибір прізвища після розірвання шлюбу, відповідно до ст. 113 СК України, залежить від волевиявлення особи, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, і не входить до предмету розгляду, суд не може вирішувати його у цій справі. Згідно з ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Таким чином, суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася, спільне господарство не ведеться, примирення між сторонами не можливе, сторони на такому не наполягали, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. При цьому, суд враховує визнання позову відповідачем, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно із частиною 2 статті 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Оскільки судом встановлено, що сторони остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, приймаючи до уваги, що сім`я в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України фактично припинила своє існування і формальне збереження шлюбу сторін буде суперечить правам та інтересам подружжя, термін на примирення позитивного результату не дасть, то суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п.п.1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, за вимогами ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50% судового збору. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У цій справі відповідач позовні вимоги визнала у повному обсязі, тому з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 605,60 грн. Іншу частину судового збору у розмірі 605,60 грн позивачу належить повернути з Державного бюджету України. У відзиві представник відповідача просила стягнути з позивача судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Згідно з ч. ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Враховуючи зазначене, у зв`язку з ненаданням суду копії договору про надання правничої допомоги, детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, суд дійшов висновку щодо необхідності відмовити відповідачу у стягненні судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу, з позивача. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи ст.ст. 105, 110-112 СК України,

Outcome: approved