Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

05.06.2025 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Староостропільська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав у відношенні неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Посилається на те, що з 29.04.2011 р. по 25.11.2015 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 17.11.2015р. з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі частини усіх видів доходу. Відповідач з моменту розірвання шлюбу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, взагалі не спілкується з дитиною, не приймає участі в наданні синові доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Починаючи з моменту стягнення аліментів і по теперішній час, відповідач ухиляється від їх сплати. Усі обов`язки по вихованню, навчанню та піклуванню про здоров`я та розвиток сина вона несе самостійно. Ухвалою судді від 11.06.2025 провадження по справі відкрито, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.07.2025 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Додатково пояснила, що з 2016 році вона перебуває у шлюбі з іншім чоловіком, який бажає всиновити Залату Всеволода. Відповідач не цікавиться дитиною, не телефонує йому, не пише, не вітає зі святами. Хоча син не проти спілкуватись із батьком, але чекає від нього першого кроку. Аліменти були стягненні за рішенням суду, вона отримували їх до травня 2022 року. В 2022 році [PERSON] був окупований та вона з родиною виїхали в Хмельницьку область. Про їх місцеперебування знав батько відповідача, він та бабуся спілкуються з сином, надсилають його кошти на день народження. Зараз син зареєстрований в Запоріжжя, щоб змінити адресу його реєстрації потрібний дозвіл батька, також стикається іншими ситуаціями, коли необхідний дозвіл батька. Протягом червня 2022-січня 2025 року аліменти від відповідача не отримувала. Відповідач заперечував проти позову. Пояснив, що він дійсно не спілкувався з сином після повномасштабного вторгнення рф, оскільки місто Херсон був окупований в 2023 році він був мобілізований, на теперішній час після отриманого поранення переведений на службу до [INFO] . Аліменти не сплачував з 2022 року по січень 2025 року. На теперішній час відбуваються стягнення по виконавчому листу. В 2024 році йому телефонувала позивачка та просила відмовитись від сина, щоб її теперішній чоловік всиновив його і таким чином нього буде троє дітей. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Староостропільська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області як орган опіки та піклування надіслали до суду заяву, в якій просять розглянути справи за відсутності їх представника, покладались на розсуд суду. Надіслали до суду висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. [PERSON] , народився [INFO] , матір`ю є [PERSON] , батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] . З довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб судом встановлено, що позивачка та неповнолітній [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS] . Згідно довідки Староостропільської сільської ради від 21.01.2025 року склад родини [PERSON] складає чоловік [PERSON] , 1984 року народження, син [PERSON] , 2011 р.н., донька [PERSON] , 2016 р.н., син [PERSON] , 2020 р.н. Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] уклала шлюб 27.08.2016 р. з [PERSON] та набула прізвище [PERSON] . За час перебування в дошкільних навчальних закладах та за час навчання в школі Залати Всеволода протягом 2015-2024 років участь у вихованні дитини приймала виключно мама [PERSON] , батько [PERSON] участі в навчанні сина не приймав, що підтверджується довідками Староостропільського ліцею, Херсонаського загальноосвітнього навчально-виховного комплексу №48, Херсонської загальноосвітньої школи №39, Херсонського закладу дошкільної освіти №68. Відповідно до довідки про неотримання аліментів від 31.01.2025 р. виданої Комунарським відділом Державної виконавчої служби у місті Запоріжжі [PERSON] не отримувала аліменти у період з 01.06.2022 по 30.01.2025 за виконавчим листом №666/5221/15-ц виданого 08.12.2015 р. Дніпровським районним судом м. Херсон про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у зв`язку з тим, що боржник ухиляється від сплати аліментів. Староостропільська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області в заяві №720 від 13.08.2025 року зазначила, що не було можливості особисто поспілкуватися з відповідачем. Тому орган опіки та піклування у вирішенні питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] покладається на розсуд суду. В своєму висновку орган опіки та піклування зазначив, що на засідання комісії з питань захисту прав дитини 25.07.2025 року було запрошено [PERSON] та [PERSON] . Зі слів матері батько не приймає участі у вихованні дитини [PERSON] , не проявляє зацікавленості в подальшій долі свого сина, не цікавиться його успіхами та станом здоров`я, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не спілкується з сином. Залата Всеволод підтримав матір, пояснив, що давно не спілкувався з батьком, татом називає свого вітчима. Через територіальну віддаленість та відсутність прямого доступу до щоденного спостереження за поведінкою батька в місці його фактичного проживання, орган опіки та піклування Староостропільської області не має можливості в повному обсязі оцінити його безпосередню участь у вихованні дитини, систематичність контактів, а також наявність та відсутність шкідливого впливу на дитину. Наявні матеріали справи вказують на недостатнє виконання батьком своїх обов`язків щодо утримання та виховання дитини, однак через географічні обмеження, орган опіки та піклування не може отримати вичерпні докази щодо всіх аспектів його батьківської поведінки та потенційних можливостей змінити ситуацію. Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування. Як міжнародні договори, так і національне законодавство в питаннях виховання дітей направлені на забезпечення найвищих інтересів дітей. У статтях 8, 9, 20 Конвенції про права дитини вживається термін „найкращі" інтереси дитини, а у ст. 3 зобов`язано усі державні та приватні установи, які займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні та законодавчі органи у всіх діях щодо дітей приділяти першочергову увагу „як найкращому забезпеченню інтересів дитини". У частині 2 ст. 1 Європейської конвенції про здійснення прав дітей записано: „предметом цієї Конвенції є підтримка - у найвищих інтересах дітей - їхніх прав...". Стандарти Ради Європи у галузі прав людини виходять із того, що спілкування батька та дитини є ключовим моментом сімейного життя, що розуміється як зв`язок між близькими родичами. Батьківські права щодо дітей визнаються і захищаються ст..8 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789 від 27.02.1991 р.. Сімейне життя, як розуміється в договірних країнах, охоплює широкий спектр прав батьків, пов`язаних з турботою і опікою над їх неповнолітніми дітьми. Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ч. 1 ст.164 СК України у випадках їх винної поведінки: ухилення від виконання обов`язків по вихованню дітей, або зловживання своїми батьківськими правами, або жорстоким поводженням з дітьми, або шкідливого впливу на них своєю аморальною антигромадською поведінкою, зокрема коли вони є хронічними алкоголіками або наркоманами. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. Позбавлення батьківських прав це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-ІІІ від 26.04.2001 р. вказує на те, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Стаття 12 цього Закону передбачає права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/158, 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21). У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Обґрунтовуючи заявлений позов позивач посилається на те, що відповідач протягом тривалого часу не займається вихованням дитини, не цікавиться її життям та станом здоров`я, не надає матеріальної допомоги, не спілкується та не відвідує її, не проявляє належного батьківського піклування, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Проте, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшли своє підтвердження аргументи позову щодо ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] , 2011 р.н. Судом враховано, що неповнолітній [PERSON] постійно проживає з матір`ю окремо від батька з 2015 року, в 2016 році матір уклала новий шлюб, в якому народились діти. В 2022 році після повномасштабного військового вторгнення рф на територію України, місто Херсон, в якому проживала неповнолітня дитина було окуповане, родина дитини змінила місце проживання на іншій населений пункт в Хмельницькій області. Батько дитини в цей проживав в місті Запоріжжя, з його слів перебував на військовій службі з 2023 року. Аналізуючи пояснення відповідача та позивачки, суд приходить до висновку, що відповідач як батько дитини не проявив наполегливості, не вжив заходів для того, щоб з`ясувати де перебуває його неповнолітній син, хоча міг це з`ясувати через свого батька дідуся дитини, з яким дитина підтримує стосунки. До висновку органу опіки та піклування не долучено і у ньому відсутнє посилання про результати обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на інші документи, які стосуються цього спору. Висновок взагалі не містись посилання на конкретні документи, які стали підставою для такого висновку, позаяк ґрунтується виключно на заяві матері дитини, щодо якої вирішується питання про позбавлення батьківських прав. На засідання комісії з питань захисту прав дитини 25.07.2025 року відповідач не запрошувався, не повідомлявся про таке засідання, будь-якої інформації за місцем його проживання не було зібрано. Зібрані докази не свідчать про те, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якого можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив із батьком сімейних відносин не буде відповідати інтересам дитини. Ні\~позивачем, а ні органом опіки і піклування не доведено те, що вичерпано всі інші заходи впливу на відповідача і вони виявилися безрезультатними. Недостатня участь батька у вихованні дитини, незацікавленість батька, який сплачує аліменти, необізнаність про стан здоров`я дитини не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачем не доведено. Ситуація, що склалася, свідчить про відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів. Позивач при розгляді спору не довела суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення\~\~відповідача батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. За таких обставин, з урахуванням інтересів дитини, врахувавши, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, встановивши, що відсутні підстави для застосування пункту 2 частини 1\~статті 164 СК України, суд вважає, що не має підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , 2011 р.н.

Outcome: dismissed