Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Описова частина Короткий змісту позовних вимог та аргументів учасників справи 19 травня 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої йому протиправними діями відповідачки щодо невиконання рішення суду № 523/4314/24 з дати набрання ним законної сили 05 серпня 2024 року до 19 травня 2025 року у розмірі 345675 грн, що еквівалентно 7500 євро. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував на те, що рішенням Пересипського (Суворовського) районного суду м.Одеси від 10 травня 2024 року, яке набрало законної сили 05 серпня 2024 року, визначено для нього способи участі у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , та визначено порядок виконання рішення суду. Постановою державного виконавця Пересипського (Суворовського) відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Головного територіального управління юстиції в Одеський області від 09 жовтня 2024 року відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання рішення суду. 03 листопада 2024 року заступник начальника Суворовського ВДВС склав акт про невиконання боржницею рішення суду, на підставі чого постановою від 04 листопада 2024 року наклав на неї штраф. У рішенні адміністративного суду у справі 420/35309/24 від 10 грудня 2024 року за адміністративного позову [PERSON] до Пересипського (Суворовського) відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] , про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, встановлено факт невиконання [PERSON] рішення суду та відмовлено у задоволенні позову. За заявою стягувача за невиконання рішення суду 10 лютого 2025 року у ВП № [NUMBER] постановами державного виконавця накладено на відповідачку подвійний штраф у розмірі 3400 грн та арешт майна. Крім того, відповідачка фіктивно влаштувала дитину до навчального закладу - ОЛ № 121 ОМР заднім числом за екстерною формою навчання, але донька там фактично не навчається, документи підроблюються та від батька приховуються, заборонивши йому доступ до будь-яких відомостей, проте за позовами [PERSON] до адміністративного суду дії Одеського ліцею № 121 ОМР визнані неправомірними. Таким чином, будучи зобов`язана виконувати рішення суду № 523/4314/24 про встановлення способів участі, контакти про важливі факти із життя дитини, [PERSON] вчиняла дії, щоб позивач не міг добратися до якоїсь інформації самостійно. У рамках судового контролю ухвалою судді встановлено їй новий строк для подання звіту про виконання рішення суду та стягнуто штраф у розмірі 908,40 грн у дохід держави. Внаслідок невиконання рішення суду позивач зазнав серйозних душевних переживань, стресу, моральних страждань, пов`язаних із неможливістю реалізувати своє право бути батьком, брати участь у житті власної дитини, отримувати інформацію про неї. Внаслідок незаконних, протиправних дій відповідачки позивач зазнав моральної шкоди, яка проявлялася у душевних та моральних страждань, переживаннях за свою доньку через приховування інформації про важливі факти із життя дитини та через обмеження інформації про важливі факти із життя дитини; у зміні ритму життя та поганому сні; у психоемоційному стресі через неможливість отримати важливу для мене інформацію про доньку та важливі факти із її життя. Невиконання рішення суду має триваючий характер, відповідачка у будь-якій формі відмовляється виконувати його, вчиняючи при цьому дії, які унеможливлюють доступ до такої інформації самостійно батьком. За таких обставин, позивач відчуває почуття безсилля перед бездіяльністю органів влади, які не можуть застосувати ефективні заходи до [PERSON] , та зневіру до органів судової влади через неефективність судового контролю, він вимушений витрачати додатковий час та зусилля на оскарження бездіяльності відповідачки до органів виконавчої служби та до суду. Виходячи із практики ЄСПЛ у справах проти України, в яких констатувалося порушення національними органами України статті 8 Конвенції з прав людини в аспекті порушення права особи на повагу до її сімейного життя, сума справедливої сатисфакції, як правило, становила 7500 євро, та враховуючи поведінку відповідачки, позивач вважає, що вказаний розмір буде справедливою сатисфакцією, еквівалент якої складає у національній валюті станом на дату подачі позову складає 345675 грн, яка не здатною в повній мірі компенсувати його моральні страждання, завдані невиконанням рішення суду. Розмір такого відшкодування, на думку позивача, з урахуванням відомостей про матеріальне становище відповідачки, не позбавить її належного існування. 21 травня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідачки суддя відкрила провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 10 червня 2025 року відповідачка надала суду через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» відзив на позов, в якому зазначила, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на таке. За час спільного проживання сторін у шлюбі позивач ніколи не працював, не утримував родину, не займався донькою та її вихованням, навпаки вважав, що дитину треба утримувати в куті, проявляв агресію та кричав. Донька часто була свідком агресії позивача до відповідачки та не відчувала прихильності до нього, не сприймала його як батька. Після припинення спільного проживання [PERSON] не погоджувалася спілкуватися з батьком, залишатись з ним наодинці чи у нього вдома з ночівлею, особливо після того, коли вона ставала свідком агресії позивача до відповідачки. Позивач намагався викрасти дитину, через пережитий стрес донька відмовилася їсти, виходити на вулицю, перестала спати вночі та всього боялася, їй поставлено діагноз - гостра неврологічна реакція з загрозою формування стійкого невротичного стану, вона тривалий час працювала з психологами. На теперішній час дитина відчуває виражений страх до батька та категорично не бажає його бачити, згадка про нього викликає паніку та розпач. Проте позивач замість того, щоб змінити свою поведінку, намагається насильно змусити [PERSON] бачитись та спілкуватись з ним і з його родичами. За висновком судово-психіатричної експертизи Державної установи «Центр психічного здоров`я № 19 від 12 лютого 2019 року, проведеної у справі №752/21544/18, встановлено психотравмуючий вплив [PERSON] на психіку дитини та виражене негативістичне ставлення дитини до батька. Позивач зловживає своїм батьківським правом бути законним представником дитини, яким користується не з метою захисту прав та інтересів дитини, а для захисту своїх особистих прав та інтересів, він порушив безліч звернень «в інтересах» [PERSON] до всіх органів державної влади, безліч судових справ. Позивач не замислюється над майбутнім дитини, над її свободою обирати своє майбутнє. Щодо виконання рішення суду відповідачка повідомляє наступне. 11 листопада 2024 року у межах виконавчого провадження № [NUMBER] відповідачка надіслала на адресу електронної пошти [INFO] лист, в якому зазначила наступне. Щодо зобов`язання надання відомостей, інформації про місце навчання та успіхів дитини з моменту здобуття середньої освіти до набрання рішення в даній справі законної сили (за минулий період) відповідачка зазначає, що [PERSON] наразі не здобула середню освіту, у зв`язку з чим відсутня можливість надати відомості про місце навчання та успіхи дитини «з моменту здобуття середньої освіти». Щодо зобов`язання надання відомостей, інформації про факти захворювання та лікування дитини шляхом надсилання листа на електронну пошту [INFO] , не пізніше ніж за 2 дні з моменту настання відповідної події в житті дитини, до повноліття дитини відповідачка зазначає, що наразі відсутні такі події в житті дитини. Щодо зобов`язання надання відомостей, інформації про успіхи у навчанні дитини кожного першого та шостого місяця року шляхом надсилання листа на електронну пошту [INFO] до повноліття дитини відповідачка повідомила, що наразі не перший і не шостий місяць року, від навчального закладу жодних документів щодо результатів навчання [PERSON] за 2024-2025 навчальний рік вона не отримувала. Крім того, позивач отримав весь об`єм інформації про дитину, який його цікавив та міг бути наданий, у ході розгляду справи № 420/29380/24 за позовом [PERSON] до Одеського ліцею № 121 ОМР. Щодо зобов`язання надання відомостей, інформації про факти зміни місця навчання дитини повідомила, що наразі відсутні такі події в житті дитини. Вищевказане виключає завдання моральної шкоди [PERSON] . Крім того, [PERSON] забороняє розповідати батьку будь-які відомості про неї, оскільки не хоче щоб він переслідував її у місцях навчання та творчості. Отже, відповідачка вважає, що вона не порушувала жодних прав [PERSON] , оскільки реалізація його права на отримання інформації про дитину повинна відбуватися не через примус, а з урахуванням бажання дитини та без шкоди її психоемоційному стану. В інакшому випадку це призведе до страждання дитини та поставить під загрозу зростання дитини в атмосфері щастя, любові і розуміння, що не відповідатиме найкращим інтересам дитини. Право на доступ до інформації про дитину той із батьків, який проживає окремо від неї може реалізувати відповідно до положень Сімейного кодексу України, зокрема ст. ст. 158, 159 СК України шляхом звернення до відповідних розпорядників інформації про дитину. Рішення про надання/ненадання такої інформації приймає власне розпорядник такої інформації, а не особисто [PERSON] . Зазначена у позовній заяві практика Верховного Суду та Європейського суду з прав людини не є релевантною до обставин судової справи, та не може бути застосована судом при ухваленні рішення, оскільки правові висновки зроблені у справах, де відповідачами (завдавачами моральної шкоди) є органи державної влади та місцевого самоврядування, а не окрема фізична особа. Обґрунтування завданої позивачеві моральної шкоди полягала, зокрема, у виникненні почуттів безсилля перед бездіяльністю органів влади, які не можуть застосувати заходи; зневірі до органів судової влади щодо неефективності судового контролю, тощо адресовані до Держави Україна, та не стосуються [PERSON] як фізичної особи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові. З вимог позовної заяви відповідачка вбачає намагання позивача безпідставно збагатитись за її рахунок. Крім того, повторне накладення відповідальності на відповідачку за ті самі дії є неприпустимим, адже ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення. У своїй відповіді на відзив позивач зазначив, що підставою ля звернення до суду з вказаним позовом є факт невиконання відповідачкою рішення суду. Факти, установлені судовим рішенням, є обов`язковими і доказуванню не підлягають, тому зазначені нею у відзиві обставини, не підлягають повторному дослідженню і оцінці, що узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 26.11. 2019 року у справі № 922/643/19, від 19.12.2019 року у справі № 916/1041/17, від 26.11.2019 року у справі № 902/201/19. Щодо невиконання рішення суду позивач вказує, що відповідачка не повідомила місця навчання дитини у жодній формі і будь якій спосіб; не надала відомостей про успіхи у навчанні дитини кожного першого та шостого місяця року, станом на дату подачі відзиву вже шостий місяць, а тому відповідачка черговий раз рішення суду не виконала. Крім того, рішенням суду у справі 420/35309/24 від 10 грудня 2024 року встановлено, що відомостей про навчання дитини за минулий період так і не надано, тобто відповідачкою не виконано судове рішення по справі № 523/4314/24, а тому дана обставина доказуванню не підлягає. Посилання відповідачки на те, що він отримав увесь об`єм інформації про дитину, який його цікавив та міг бути наданий, не відповідає дійсності. Твердження про небажання дитини спілкуватися з батьком не є поважною причиною невиконання рішення суду. Крім цього у позивача є відео останніх двох зустрічей з дитиною, на яких донька хоче спілкуватися з батьком, тягнеться до нього навіть у присутності відповідачки, що вказує на маніпуляцію думок дитини. Посилання відповідачки на те, що вона не є розпорядником інформації про дитину не відповідає дійсності, оскільки вона знає одне із місць навчання дитини, але активно створює перешкоди позивачеві в доступі до інформації про дитину і це підтверджується відповідними заявами [PERSON] до ліцею № 121 м. Одеси. Заподіяна моральна шкода ґрунтується на висновку судового експерта Воропаєвої Н.В. , яким встановлено, що невиконання рішення суду призвели до змін в емоційному стані позивача, який характерний для осіб, що переживають хронічний психологічний стрес, викликаний розчаруванням та емоційною незадоволеністю внаслідок несподіваних обмежень, невиправданих надій та сподівань; досліджувані події завдали значного утиску та ураження особистим інтересам та провідним цінностям позивача, що безпосередньо зумовило погіршення його психологічного комфорту та фізичного благополуччя. Орієнтовний розмір грошової компенсації експерт оцінив у грошовому еквіваленті, на момент складання висновку 432000 грн. [PERSON] до свого відзиву надає документи за період 2018-2023 роки, щодо яких є рішення судів і яким надано оцінку судами в різних справах. Висновок судово-психіатричної експертизи ДУ «Центр психічного здоров`я» № 19 від 12 лютого 2019 року, на який посилається відповідачка, є неналежним доказом, оскільки особи, яка його робила не мала повноважень судового експерта. Рух справи в суді 21 травня 2025 року у справі відкрито провадження та визначено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження. 18 липня 2025 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд. Позиція учасників справи в суді У судовому засіданні у режимі відеоконференції позивач підтримав заявлені вимоги з підстав зазначених в позові. Представниця відповідачки - адвокат Каращенко Ю.В. у режимі відеоконференції запресувала проти позовних вимог, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позов. Також повторно наголосила, що відповідачка вживала усіх заходів щодо виконання рішення суду, при цьому слід враховувати також думку дитини, яка не бажає, щоб батькові була відома уся інформація про неї, також вона вважає, що обгрунтування позову стосується неефективного механізму виконання рішення суду та судового контролю за ним, тому [PERSON] не є належним відповідачем. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Мотивувальна частина Фактичні обставини справи встановлені судом Рішенням Пересипського (Суворовського) районного суду м. Одеси від 10.05.2024 по справі №523/4314/24 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Пересипська районна адміністрація, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні бу задоволений. Визначено [PERSON] наступний спосіб участі у вихованні дитини шляхом надання інформації про важливі факти із життя дитини - [PERSON] , [INFO] : - надання інформації щодо місця навчання та успіхів дитини з моменту здобуття середньої освіти до набрання рішення в даній справі законної сили, за минулий період. - надання відомостей, інформації про факти захворювання та лікування дитини, шляхом надсилання листа на електронну пошту [INFO] , не пізніше ніж за 2 дні з моменту настання відповідної події в житті дитини, до повноліття дитини - [INFO] . - надання відомостей, інформації про успіхи у навчанні дитини кожного першого та шостого місяця року шляхом надсилання листа на електронну пошту [INFO] до повноліття дитини - [INFO] . - надання відомостей інформації про зміну місця навчання дитини шляхом надсилання листа на електронну пошту [INFO] , не пізніше ніж за 2 дні з моменту настання відповідної події в житті дитини, до повноліття дитини - [INFO] . Визначено наступний порядок виконання рішення суду: - зобов`язати [PERSON] повідомити [PERSON] про важливі факти із життя дитини - [PERSON] , [INFO] , надання відомостей, інформації про місце навчання та успіхів дитини з моменту здобуття середньої освіти до набрання рішення в даній справі законної сили (за минулий період) шляхом надсилання листа на електронну пошту [INFO] - зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] про важливі факти із життя дитини - [PERSON] , [INFO] , надання відомостей, інформації про факти захворювання та лікування дитини шляхом надсилання листа на електронну пошту [INFO] , не пізніше ніж за 2 дні з моменту настання відповідної події в житті дитини, до повноліття дитини - [INFO] ; - зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] про важливі факти із життя дитини - [PERSON] , [INFO] (надання відомостей, інформації про успіхи у навчанні дитини) кожного першого та шостого місяця року шляхом надсилання листа на електронну пошту [INFO] до повноліття дитини - [INFO] . - зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] про важливі факти із життя дитини - [PERSON] , [INFO] , надання відомостей, інформації про факти зміни місця навчання дитини шляхом надсилання листа на електронну пошту [INFO] , не пізніше ніж за 2 дні з моменту настання відповідної події в житті дитини, до повноліття дитини - [INFO] . 05 серпня 2024 року рішення суду набрало законної сили. 04 жовтня 2024 року за заявою позивача суд видав виконавчі листи для пред`явлення до примусового виконання у частині зобов`язання дій та стягнення судових витрат. Постановою заступника начальника Пересипського (Суворовського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова Олександра Юрійовича від 09 жовтня 2024 року відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 523/4314/24, виданого 04 жовтня 2024 року у частині зобов`язання [PERSON] . У постанові про відкриття виконавчого провадження запропоновано боржниці виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. 03 листопада 2024 року у ході примусового виконання виконавчого листа № 523/4314/24 від 04 жовтня 2024 року у межах ВП № [NUMBER] заступник начальника Пересипського (Суворовського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонов О.Ю. у присутності стягувача [PERSON] склав акт державного виконавця, яким встановив, що виходом за адресою, вказаною у виконавчому листі: [ADDRESS] , під час перевірки виконання рішення суду боржницею встановлено, що на електронній пошті стягувача [PERSON] - [INFO] станом на 03 листопада 2024 року о 12:25 годині відсутні будь-які листи щодо [PERSON] [INFO] , зокрема інформації про місце навчання та успіхів дитини з моменту здобуття середньої освіти до набрання рішення у даній справі законної сили (за минулий період до 05 серпня 2024 року). У подальшому дії заступника начальника Пересипського (Суворовського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонова Олександра Юрійовича під час проведення 03.11.2024 перевірки виконання рішення у виконавчому провадженні № [NUMBER] та при складенні акту державного виконавця від 03.11.2024 оскаржувалися [PERSON] до Пересипського районного суду м. Одеси. У задоволенні скарги [PERSON] на дії органу примусового виконання у рамках виконавчого провадження № [NUMBER] ухвалою суду від 16 січня 2025 року у справі № 523/18877/24 відмовлено. 04 листопада 2024 року у межах ВП № [NUMBER] постановою державного виконавця накладено на неї штраф у розмірі 1700 грн за невиконання рішення суду після набрання ним законної сили та відкриття виконавчого провадження. Вказану постанову державного виконавця Коробкова А.О. оскаржила до Одеського окружного адміністративного суду, який Одеський окружний адміністративний суд, 10 грудня 2024 року своїм рішення у справі № 420/35309/24 відмовив у задоволенні адміністративного позову [PERSON] до Пересипського) Суворовського відділу державної виконавчої служби в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] , про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу. Рішення суду набрало законної сили 21 грудня 2024 року. У ході виконання рішення суду державний виконавець у межах ВП № [NUMBER] викликав до себе боржницю на 11 листопада 2024 року для надання підтверджень щодо виконання рішення суду або пояснень щодо його невиконання з наданням усієї інформації. Виклик був доставлений на електронну пошту боржниці - [INFO] . У подальшому державний виконавець надсилав боржниці повідомлення про виклик на 23 грудня 2024 року. 11 листопада 2024 року у межах виконавчого провадження № [NUMBER] відповідачка надіслала на адресу електронної пошти [INFO] лист, в якому зазначила наступне. Щодо зобов`язання надання відомостей, інформації про місце навчання та успіхів дитини з моменту здобуття середньої освіти до набрання рішення в даній справі законної сили (за минулий період) відповідачка зазначає, що [PERSON] наразі не здобула середню освіту, у зв`язку з чим відсутня можливість надати відомості про місце навчання та успіхи дитини «з моменту здобуття середньої освіти». Щодо зобов`язання надання відомостей, інформації про факти захворювання та лікування дитини шляхом надсилання листа на електронну пошту [INFO] , не пізніше ніж за 2 дні з моменту настання відповідної події в житті дитини, до повноліття дитини відповідачка зазначає, що наразі відсутні такі події в житті дитини. Щодо зобов`язання надання відомостей, інформації про успіхи у навчанні дитини кожного першого та шостого місяця року шляхом надсилання листа на електронну пошту [INFO] до повноліття дитини відповідачка повідомила, що наразі не перший і не шостий місяць року, від навчального закладу жодних документів щодо результатів навчання [PERSON] за 2024-2025 навчальний рік вона не отримувала. Крім того, позивач отримав весь об`єм інформації про дитину, який його цікавив та міг бути наданий, у ході розгляду справи № 420/29380/24 за позовом [PERSON] до Одеського ліцею № 121 ОМР. Щодо зобов`язання надання відомостей, інформації про факти зміни місця навчання дитини повідомила, що наразі відсутні такі події в житті дитини. 10 лютого 2025 року за заявою стягувача [PERSON] про невиконання рішення суду [PERSON] та повторного накладення на неї штрафу заступник начальника Пересипського (Суворовського) відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тріфонов О.Ю. склав акт державного виконавця при примусовому виконання виконавчого листа № 523/4314/24 від 04 жовтня 2024 року у ВП № [NUMBER], яким встановлено, що боржниця [PERSON] вкотре ігнорує рішення суду та не виконує його, жодних заяв, пояснень від боржниця (її представника) до відділку не надходило, на виклик у виконавчу службу не з`являється. У зв`язку з чим за невиконання [PERSON] рішення суду у межах ВП № [NUMBER] своєю постановою державний виконавець наклав на неї подвійний штраф у розмірі 3400 грн, а також виніс постанову про арешт майна боржниці. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року (справа №523/4314/24, провадження № 6/523/94/25) за заявою [PERSON] встановлено новий строк для подання [PERSON] звіту про виконання рішення суду від 10 травня 2024 року по справі 523/4314/24, тривалістю 1 (один) місяць з дня отримання копії цієї ухвали, та стягнуто з неї в дохід державного бюджету штраф у сумі 908,40 грн. На виконання ухвали суду 01 травня 2025 року [PERSON] надала звіт про виконання рішення суду, в якому вона зазначила, що [PERSON] наразі ще не здобула середню освіту, у зв`язку із чим відсутня можливість надати відомості про місце навчання та успіхи дитини «з моменту здобуття середньої освіти». Щодо зобов`язання надання відомостей, інформації про факти захворювання та лікування дитини, повідомила, що наразі відсутні такі події в житті дитини. Щодо зобов`язання надання відомостей, інформації про успіхи у навчанні дитини кожного першого та шостого місяця року, повідомила, що наразі не перший і не шостий місяць року. Щодо зобов`язання надання відомостей, інформації про факти зміни місця навчання дитини, повідомила, що наразі відсутні такі події в житті дитини. Крім того зазначила, що станом на день подання звіту нею не було отримано від навчального закладу жодних документів щодо результатів навчання [PERSON] за 2024-2025 навчальний рік, відтак, виконання рішення в частині «надання відомостей, інформації про успіхи у навчанні дитини кожного першого місяця року» є об`єктивно неможливим та не залежить від волі [PERSON] . Ухвалою суду від 14 травня 2025 року у справі № 523/4314/24, провадження № 6/523/94/25, [PERSON] відмовлено у прийнятті звіту про виконання судового рішення та встановлено новий строк для його подання тривалістю 1 місяць з дня отримання копії цієї ухвали та стягнуто в дохід державного бюджету штраф у сумі 3028 грн. Ухвала Пересипського районного суду м.Одеси від 31 березня 2025 року оскаржена до Одеського апеляційного суду, розгляд апеляційної скарги не завершено. За висновком судового експерта Воропаєвої Н.В. від 30 травня 2025 року за результатами проведення судово-психологічної експертизи [PERSON] внаслідок впливу певних обставин, а саме: невиконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10.05.2024 року, ненадання інформації про важливі факти із життя дитини - [PERSON] , [INFO] , колишньою дружиною [PERSON] , призвело до змін в емоційному стані [PERSON] , який характерний для осіб, що переживають хронічний психологічний стрес, який викликаний розчаруванням та емоційною незадоволеністю внаслідок несподіваних обмежень, невиправданих надій та сподівань. Психологічний стан характеризується ознаками високої тривоги, яку [PERSON] не схильний демонструвати, щоб не виказати власну слабкість та не справити негативного враження на оточуючих, а необхідність активної діяльності для відновлення своїх прав та цілей поглиблює прояви тривожного стресу. Психологічний аналіз ситуації, показав, що саме досліджувані події завдали значного утиску та ураження особистим інтересам та провідним цінностям [PERSON] , що для його особистості є надзвичайно значимими, і це безпосередньо зумовило погіршення його психологічного комфорту та фізичного благополуччя. Ситуація, що досліджується за справою № 523/9176/25 (невиконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/4314/24 від 10 травня 2024 року, ненадання інформації про важливі факти із життя дитини - [PERSON] ) є психотравмувальною для [PERSON] , чим завдані страждання (моральна шкода). За умов визнання судом заподіяння [PERSON] моральної шкоди, орієнтовний розмір його грошової компенсації може становити: 54 МЗП (у грошовому еквіваленті, на момент складання висновку - 432000 грн. Позиція суду Заслухавши позивача та представницю відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України). Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. За положеннями статті 129-1 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства. Відповідно до частин першої, другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до вимог п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з нормами ч.6,9 ст.7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четвертої статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), відповідно до якого визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства». Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. В постанові від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20 Обєднана Палата КЦС Верховного Суду зазначила, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Частиною першою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як судом було встановлено, що за невиконання рішення суду державним виконавцем на відповідачку накладено штрафи, винесені постанови після їх оскарження судами адміністративної та загальної юрисдикції залишені в силі. Таким чином, суд дійшов висновку, що знайшло своє підтвердження завдання відповідачкою моральної шкоди позивачу. Аналізуючи встановлені обставини при визначенні грошової компенсації моральної шкоди, з урахуванням засад розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибини душевних страждань, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідачки 10000 грн. як грошової компенсації моральної шкоди завданої в період з 05 серпня 2024 р, дня набрання рішенням законної сили, по 19 травня 2025 рік, день звернення позивача з позовом. Суд враховує, що позивачем не доведено, що на відновлення отриманих ним моральних страждань необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 345675 грн, виходячи з обсягу душевних, емоційних та психологічних страждань, ступеню моральних переживань. Необхідно зазначити, що рішення суду має триваючий характер, тобто пов`язаний з його виконанням протягом тривалого періоду, а саме, до повноліття доньки, а відтак має знаходитися на постійному контролі за його виконанням та реагуванні на порушення прав стягувача у випадку його невиконання. Посилання позивача на рішення ЄСПЛ при визначенні ним розміру шкоди і твердженні про те, що справедливою сатисфакцією визнавалось 7500 Євро, суд не погоджується, оскільки позови, які розглядалися стосувалися правовідносин з урахуванням ролі держави. Однак в даному випадку відрізняється справа, як суб`єктним складом, так і іншими, істотними обставинами. Щодо доводів відповідачки про те, що донька не бажає бачитися з батьком та надавати будь-яку інформацію про себе, суд не враховує, оскільки при розгляді даної справи суд лише перевіряє доводи сторін щодо невиконання рішення суду за яким покладено на відповідачку зобов`язання без будь-яких зауважень на погодження дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1211 грн.

Outcome: partial