Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Позивач, Моторне (транспортне) страхове бюро України, звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд: стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 46 803,89 грн; витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 3 028 грн покласти на відповідача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.01.2023 приблизно о 15 год. 10 хв. в м. Києві по вул. Дніпровська набережна, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «JEEP» державний номерний знак « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] , та автомобіля «RENAULT», державний номерний знак « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортному засобу «RENAULT», було завдано механічних пошкоджень, а власнику - матеріального збитку. Відповідно до постанови Дарницького районного суду міста Києва від 07.02.2023, ДТП сталася з вини відповідача. На дату скоєння ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відтак, водій пошкодженого автомобіля «RENAULT» [PERSON] 15.01.2023 повідомив, МТСБУ про ДТП та в подальшому звернувся з заявою про отримання відшкодування шкоди. Згідно Звіту автотоварознавчого дослідження, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Renault», склала: 47 696 грн. На підставі Наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі: 45 353, 89 грн. Крім того, позивачем були понесені додаткові витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі 1 450 грн. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав: 46 803, 89 грн. З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено Претензію про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій ним щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 28.10.2024 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками відповідачем не було отримано, поштове повідомлення повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представником позивача МТСБУ - Гермаш С.М. неодноразово було подано заяви про проведення судового засідання за відсутності представника позивача та позивача. У заявах додатково повідомляв, що заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся судом належним чином, за останнім відомим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному сайті суду. При цьому відповідач про причини неявки в судові засідання суд не повідомляв, правом на подання відзиву не скористався. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторони позивача та відповідача, та за згодою сторони позивача ухвалити заочне рішення. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд доходить наступного. 15.01.2023 приблизно о 15:10 годині [PERSON] керуючи транспортним засобом «Jeep» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вул. Дніпровська набережна, 17 в м. Києві, в порушення п. 13.1 ПДР України, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Renault» д.н.з. [NUMBER] , що призвело до механічних пошкоджень зазначених транспортних засобів. Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 07.02.2023 у справі № 753/1689/23, [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 850 грн та стягнуто судовий збір у розмірі 536,80 грн на користь держави. За нормою частини четвертої ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В результаті ДТП був пошкоджений «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність водія якого була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ № 208859331 (термін дії з 06.05.2022 по 05.05.2023), що діяв на момент ДТП. 17.01.2023 [PERSON] , як водій та власник автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до Звіту №354 від 21.02.2023, складеного ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля Renault Kangoo 1.5dCi, номерний знак [NUMBER] , складає 47 696 грн. Згідно довідки № 1 від 15.04.2023 та наказу МТСБУ, останнє прийняло рішення про виплату [PERSON] 45 353,89 грн за шкоду заподіяну в результаті ДТП, та перерахувало вказані кошти 24.04.2023 згідно платіжної інструкції № 921269. Також, у зв`язку з залученням ФОП [PERSON] для складання звіту з визначення розміру матеріального збитку, МТСБУ понесло витрати в розмірі 1 450 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №824159 від 14.03.2023. Таким чином, позивач відповідно до Закону здійснив відшкодування шкоди за відповідача - водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Убачається, що предметом спору у цій справі є стягнення на користь МТСБУ витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, з відповідача, який спричинив ДТП, не маючи договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно із ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до пункту 38.2.1 статті 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 даного Закону. Регрес - це право, що виникає в особи внаслідок платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес - це нове право, що виникає в особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату через те, що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про право на звернення до відповідача з регресним позовом. У відповідності до вимог статті 993 ЦК України, до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Частиною 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приймаючи до уваги статтю 1191 ЦК України, пункт 38.2.1 статті 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування суд приходить до висновку, що у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача завдані збитки в порядку регресу в сумі 46 803,89 грн, тому позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, розмір якого у даній справі становить 3 028 грн.

Outcome: approved