Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

23 травня 2025 року до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» в особі керівника Вишневської Олени Ігорівни до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 19.09.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11394729000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 140000,00 долларів США, а позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути ,анку кредит в порядку і на умовах, визначеному в договорі, в термін до 18.09.2015 року. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору та виникненням заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду щодо примусового стягнення заборгованості. Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 10.06.2011 року у справі №2-1587/11 позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11394729000 від 19.09.2008 року, у розмірі 750158,88 гривень. 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу №1, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило, а ТОВ «КейКолект» прийнято право вимоги до боржників за кредитним договором №11394729000 від 19.09.2008 року. 10.08.2012 року Ленінським районним судом міста Запоріжжя винесена ухвала, якою задоволено заяву ТОВ «Кей-Колект» про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-1587/11, виданого Ленінським районним судом міста Запоріжжя про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк». Відповідачем рішення суду не виконано, залишок боргу складає 750158,88 гривень. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Згідно з розрахунком позивача сума 3 % річних, за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року (включно), за прострочення сплати заборгованості становить 110304,18 гривень. Згідно з розрахунком позивача суми інфляційних втрат, за період з з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року (включно), понесених у наслідок прострочення заборгованості, сума інфляційних втрат, становить - 363769,71 гривень. Загальна сума заборгованості - 3 % річних та інфляційних втрат перед ТОВ «Кей-Колект» становить - 474073,89 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] ( [PERSON] та стягнути судовий збір. 29.05.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 24.06.2025ухвалою суду закрито підготовче провадження. 17.06.2025 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Шуляковою М.В. до суду поданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 15.10.2025 року представником позивача Пилипенко С.В. подані додаткові пояснення у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою\~статті 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19.09.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11394729000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 140000,00 долларів США, а позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути ,анку кредит в порядку і на умовах, визначеному в договорі, в термін до 18.09.2015 року. Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 10.06.2011 року у справі №2-1587/11 позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11394729000 від 19.09.2008 року, у розмірі 750158,88 гривень. 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір факторингу №1, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило, а ТОВ «КейКолект» прийнято право вимоги до боржників за кредитним договором №11394729000 від 19.09.2008 року. Ухвалою Ленінським районного суду міста Запоріжжя від 10.08.2012 року у справі №0814/8628/2012, задоволено заяву ТОВ «Кей-Колект» про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-1587/11, виданого Ленінським районним судом міста Запоріжжя про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк». Згідно з частиною четвертою\~статті 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктом першим частини другої\~статті 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини п`ятої\~статті 11 ЦК України\~у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Частиною першою\~статті 509 ЦК України\~визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України. Згідно зі\~статтею 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України) Відповідно до\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц зазначила: «Згідно зі\~статтею 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки\~стаття 625 ЦК України\~розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році)». У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 викладена наступна правова позиція: «Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення». Однак, згідно з пунктом 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 23.02.2023 року у справі 911/3025/21 зазначено: «оскільки вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою у будь-якому випадку не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову». Щодо продовження строків давності, необхідно зазначити, що з 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року). Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/ та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16 червня 2020 року № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»). Отже, на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної статтею 625ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовні положення про позовну давність та щодо її продовження на строк дії карантину. Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625 ЦК України,які не спливли на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину. Такі висновки щодо застосування Закону № 540-ІХ викладені в пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), а також в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 16 листопада 2023 року в справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 20 квітня 2023 року в справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св22). Отже, на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року) прострочені з 02 квітня 2017 року платежі за кредитом перебувають у межах продовженої Законом № 540-ІХ позовної давності. Згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ), що набрав чинності 17 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, за змістом якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Закон № 2120-ІХ виключив можливість нарахування сум за статтею 625 ЦК України з 24 лютого 2022 року, однак не змінив положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ щодо продовження строку давності, зокрема за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, нарахованих до 24 лютого 2022 року, на період дії карантину. Карантин на території України скасований з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651, тому ТОВ «Кей Колект» звертаючись з позовом про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних втрат за період з 02 квітня 2017 року до 23 лютого 2022 року дотримався строків давності, які продовжувалися відповідно до Закону № 540-ІХ. У зв`язку з вищезазначеним, загальна сума 3 % річних та інфляційних втрат, понесених ТОВ «Кей-Колект», у наслідок прострочення відповідачем сплати заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту та рішенню суду складає - 474073 гривень 89 копійок, з яких: 3% річних - 110304,18 гривень та сума інфляційних втрат - 363769,71 гривень, нарахованих за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року. За таких обставин позивач має право на звернення до суду з вимогою про стягнення зі співвідповідачів на його користь індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми невиконаного зобов`язання відповідно до\~статті 625 ЦК України. Суд вважає обґрунтованими надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, які не спростовані відповідачем. Кожна сторона повинна довести обставини, що мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. З урахуванням зазначеного, судом установлені порушення відповідачем умов договору шляхом неналежного виконання взятих на себе зобов`язань. На підтвердження виконання грошового зобов`язання у якості доказів представником відповідача надана постанова про призначення експерта, суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ВП №31261680 від 18.11.2023 року. Стороною відповідача обставини викладені у позовній заяві не спростовані, та не надано доказів виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Згідно висновку Верховного Суду висловлений в постанові від 08.06.2022 року у справі №913/618/21, відповідно до якого «у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач». Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України). Відтак, з огляду на принцип змагальності та відсутність будь-яких доказів, які б спростовували обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог\~ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 5688,88 гривень.

Outcome: approved