Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

І.Стислий виклад обставин справи. Позивачка [PERSON] , із врахуванням уточнених позовних вимог, звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, покликаючись на те, що [INFO] померла її тітка [PERSON] , яка на час смерті проживала разом з нею (позивачкою) за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що тітка [PERSON] за свого життя заповіту не склала. Стверджує, що тітка [PERSON] була зареєстрована за іншою адресою, зокрема за адресою: [ADDRESS] . При цьому, вона (позивачка) у встановлений законом строк не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] . Зазначає, що надалі вона (позивачка) зверталася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, яке належало її тітці [PERSON] . За результатами розгляду даної заяви нотаріусом, такий повідомив її (позивачку), що для отримання зазначеного свідоцтва їй (позивачці) слід у судовому порядку підтвердити факт її постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. З огляду на вищенаведене, просить суд встановити факт її (позивачки) постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , починаючи з 1990 року до дня смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . ІІ. Позиція учасників справи, пояснення свідків. Позивачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, однак з матеріалів справи відомо, що її інтереси представлятиме адвокат Шачіна Н.М. Представник позивачки [PERSON] адвокат Шачіна Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила такі задовольнити. Додатково зазначила, що її довірителька [PERSON] постійно проживала разом зі своєю тіткою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , в тому числі на час відкриття спадщини, тобто на час смерті тітки позивачки. Однак, через несвоєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та факт реєстрації місця її проживання за іншою адресою, вона позбавлена можливості в позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно. Представник заінтересованої особи - Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області - Сувала І.М., в судовому засіданні пояснив, що не заперечує щодо задоволення позовної заяви [PERSON] . Також зазначив, що Судововишнянською міською радою Яворівського району Львівської області на ім`я позивачки видавились відповідні довідки на підтвердження тієї обставини, що позивачка дійсно проживала разом зі своєю тіткою [PERSON] на час смерті останньої. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Пилюх Г.Р. в судове засідання не з`явилася, однак подала письмову заяву, в якій просить суд розглянути дану справу у її відсутності. Вирішення даного спору покладала на розсуд суду. Свідок [PERSON] , будучи безпосередньо допитаною в судовому засіданні, повідомила наступне: вона (свідок) є дочкою позивачки [PERSON] ; покійна [PERSON] являлась тіткою позивачки та до часу своєї смерті проживала разом з матір`ю (позивачкою) за адресою: [ADDRESS] ; позивачка [PERSON] займалась похованням тітки [PERSON] , оскільки у такої сім`ї не було; тітка [PERSON] була інвалідом І групи, сама себе обслуговувати не могла, її опікуном була матір [PERSON] (позивачка). Свідок [PERSON] , будучи безпосередньо допитаним в судовому засіданні, повідомив наступне: він (свідок) добре знає позивачку [PERSON] , оскільки дружив з її сином з дитинства; [PERSON] проживала разом з [PERSON] за адресою проживання останньої: [ADDRESS] ; позивачка [PERSON] піклувалась про [PERSON] , яка являлась її тіткою, оскільки така не могла себе самостійно обслуговувати через незадовільний стан здоров`я, займалась похороном, тощо. ІІІ. Процесуальні дії у справі. 19.02.2025 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження по даній справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 11.07.2025 року задоволено клопотання сторони позивача, подане в порядку ст.49 ЦПК України, про зменшення позовних вимог. 11.07.2025 року задоволено заяву сторони позивача про залишення в частині позову без розгляду. 05.09.2025 року закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду. ІV. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, висновок суду. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги заявниці, суд приходить до наступного висновку. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.12.2023р., виданого виконавчим комітетом Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить, в тому числі право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] , являється тіткою [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджено матеріалами справи. Після смерті тітки [PERSON] , позивачка [PERSON] зверталася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на дану спадщину, а у відповідь отримала роз`яснення нотаріуса про необхідність звернення до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. Спадкова справа після смерть [PERSON] , яка померла [INFO] , - в нотаріальній конторі не заводилася. Зазначені обставини підтверджуються інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №80653537 від 31.03.2025 року та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №80653521 від 31.03.2025р. Також судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] , яка померла [INFO] , на час своєї смерті була зареєстрована у [ADDRESS] , а постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , де також проживала позивачка [PERSON] . Із довідки про отримання допомоги від 23.10.2024 року за №1783 року вбачається, що позивачці [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] з 01.02.2013 року до 30.11.2023 року призначено допомогу по догляду за особою з інвалідністю І групи, внаслідок психічного розладу [PERSON] ,1939р.н. Із Акту №1 обстеження факту проживання осіб від 03.02.2025 року відомо, що громадянка [PERSON] , [INFO] фактично проживала із тіткою [PERSON] , [INFO] , у період з 1990 року і до дня смерті [PERSON] , яка настала [INFO] та здійснювала за нею догляд за адресою: [ADDRESS] . Факт проживання позивачки [PERSON] із [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини підтверджується наступними доказами: поясненнями учасників справи; показаннями безпосередньо допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] і [PERSON] , які підтвердили даний факт; довідкою, виданою Центром надання адміністративних послуг Судововишнянської міської ради Яворівського району Львівської області від 07.10.2024р., з якої слідує, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на час своєї смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , іншими матеріалами справи. У даному випадку від встановлення факту постійного проживання позивачки [PERSON] зі спадкодавцем на час смерті залежить виникнення та зміна її майнових та немайнових прав, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса з метою оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною другою статті 1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Частиною першою статті 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч.ч.3, 5 ст.1268 ЦК України, п.3.21 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/53 спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем під час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи (постанова Верховного Суду від 17 листопада 2021 року в справі № 755/5684/18-ц). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В рішенні ЄСПЛ «Суомінен проти Фінляндії» (№ 37801/97, 01.07.2003р. §36) зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доводів сторін на підтвердження їхніх позицій, суд зобов`язаний виправдовувати свої дії і наводити обґрунтування своїх рішень. Також в рішенні «Гірвісаарі проти Фінляндії" (№ 49684/99, 27.09.2001р. §30) ЄСПЛ вказує: «ще одне призначення належно обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам спору, що вони були почуті; також, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд судом вищестоящої інстанції; лише за умови винесення обґрунтованого рішення забезпечується публічний контроль за здійсненням правосуддя». Підсумовуючи, суд вважає доведеним факт того, що позивачка [PERSON] , проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , починаючи з 1990 року до дня смерті [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, оскільки встановлення юридичного факту - постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини, про який просить позивачка, має значення для належного оформлення її спадкових прав, а чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту, ніж як у судовому, враховуючи, що позивачкою [PERSON] надані належні та допустимі докази на підтвердження даного факту, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наведених вище мотивів і підстав. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, відсутні, а інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України).

Outcome: approved