Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

Представник [PERSON] - адвокат Волкогонов О.К. звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території [PERSON] , заінтересована особа - Ізмаїльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] її дідусь, [PERSON] , помер на території Автономної Республіки Крим, яка є тимчасово окупованою Російською Федерацією. Між нею та померлим існують родинні відносини, як між дідусем та онукою. Так, зазначає, що [PERSON] є батьком її матері [PERSON] , яка 09.01.1996 року уклала шлюб із [PERSON] , отримавши прізвище « [PERSON] ». [INFO] у цьому шлюбі народилася донька - вона, [PERSON] . [INFO] вона вийшла заміж та змінила своє прізвище на [PERSON] . [PERSON] помер на території Автономної Республіки Крим, що нині є тимчасово окупованою територією України. У зв`язку з тим, що він помер на тимчасово окупованій території, державна реєстрація факту смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану України є неможливою у звичайному порядку, так як документи, видані окупаційними органами влади Російської Федерації, тому вони не мають юридичної сили в Україні. Факт смерті підтверджується наявними документами, а саме - медичним свідоцтвом про смерть, довідкою про смерть, свідоцтвом про смерть та довідкою про кремацію, які були видані органами російської федерації на території Автономної Республіки Крим. Зазначені документи були перекладені з російської мови на державну мову та нотаріально засвідчені відповідно до вимог чинного законодавства України. [PERSON] народився в Україні - у м. Одеса, був громадянином України, зареєстрований в м. Ізмаїл, що підтверджується посвідкою про його народження, паспортом громадянина України та відміткою в домовій книзі, копії яких надаються. За свого життя [PERSON] залишив заповіт, складений 21.01.2019 року в м. Ізмаїл, яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день його смерті буде належати і на що за законом матиме право, в тому числі усю належну йому квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , заповів їй. Встановлення факту смерті в судовому порядку є єдиним можливим способом офіційного підтвердження факту смерті громадянина України [PERSON] для подальшого оформлення спадкових прав та здійснення державної реєстрації акта цивільного стану. Вивчивши та дослідивши заяву, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 22.01.1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради народних депутатів Одеської області, актовий запис № 45. 15.03.2025 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 66. [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 04.04.1977 року Ізмаїльським відділом РАЦС УССР у м. Ізмаїл, актовий запис № 324. 09.01.1996 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської Ради народних депутатів Одеської області, актовий запис № 5. Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 99100007 Відділом реєстрації смерті м. Сімферополя Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим 16.09.2025 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у м. Сімферополь, Республіка Крим. Відповідно до медичного свідоцтва про смерть серії 35 № 125021626 від 15.09.2025 року, [PERSON] помер [INFO] у м. Сімферополь, Республіка Крим, причина смерті - «наслідки інфаркту мозкового». Згідно довідки про кремацію від 16.09.2025 року, тіло (останки) померлого [PERSON] було віддано кремації 16.09.2025 року, прах виданий для поховання на кладовище: м. Ізмаїл, Одеська область. У відповідності до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви, виходячи з насутпного. Згідно з пунктом восьмим частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею 317 ЦПК України передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України. Враховуючи положення частини дев`ятої статті 10 ЦПК України, суд вважає за можливе застосувати положення статті 317 ЦПК України у даних правовідносинах. Встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом Державної реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті з підстав, що відсутні документи, які свідчать про смерть особи. Предметом доказування у цих справах є не сама подія смерті, а її чітко визначений час, який повинен породжувати для заявника правові наслідки. У відповідності з частин третьої, четвертої статті 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Частиною першою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 року № 2398-VI (далі за текстом - Закон № 2398-VI) передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до пункту другого частини першої статті 17 Закону № 2398-VI, державна реєстрація смерті проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. У відповідності до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та території України від 28.02.2025 року № 376 (Із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства розвитку громад та територій№ 748 від 23.04.2025, № 779 від 30.04.2025, № 910 від 28.05.2025, № 1004 від 16.06.2025, № 1151 від 15.07.2025, № 1160 від 17.07.2025, № 1275 від 19.08.2025, № 1374 від 11.09.2025) «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», Автономна Республіка Крим, до якої входить м. Сімферополь, з 20.02.2014 року є тимчасово окупованою території. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території (ст. 1, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Практикою Європейського суду з прав людини (ЄСЛП), за висновками якої, зокрема, у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Зважаючи на правову позицію, викладену Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі від 15.04.2016, за змістом якої документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України, суд приймає до уваги дані про смерть (дату, місце), які зазначені у вищенаведених документах, виданих на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. З огляду на вищевикладене, суд вважає доведеним факт того, що громадянин України [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] на тимчасово окупованій території України у місті Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна. Вимогами пункту восьмого частини першої статті 430 ЦПК України передбачено, що ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню, а тому суд, з урахуванням частини дев`ятої статті 10 ЦПК України, вважає за необхідне рішення в частині встановлення факту смерті громадянина [PERSON] , допустити до негайного виконання.

Outcome: approved