Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 квітня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» і [PERSON] було укладено угоду № 200494203, за умовами якої (на умовах повернення, платності, строковості) банк надав позичальнику кредит в розмірі 14\~477,16 грн, строком кредитування з 02 квітня 2016 року по 02 квітня 2018 рік, а відповідач зобов`язалася повернути отриманні кошти у встановлений в договорі строк. 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 200494203, на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15 червня 2020. Відповідач отримала кошти, але умови договору не виконала, грошові кошти не повернула, у зв`язку з чим станом на 30 квітня 2025 року її заборгованість становить 40\~444,32 грн, з яких: 13\~869,80 грн заборгованість за кредитом, 26\~574,52 грн заборгованість за відсотками. Також у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, вона має сплатити за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року 3 % річних в розмірі 3\~643,31 грн і інфляційні втрати в розмірі 8\~843,73 грн. Враховуючи викладене, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 200494203 від 02 квітня 2016 року в загальному розмірі 52\~931,36 грн і судові витрати. 04 липня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання. 23 липня 2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Калетнік М.Ю. надійшов відзив на позов, у якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності, а тому просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову. 05 серпня 2025 року та 19 серпня 2025 року до суду від представників сторін надійшли письмові пояснення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 02 квітня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» і [PERSON] було укладено угоду № 200494203, за умовами якої відповідач отримала кредит в розмірі 14\~477,16 грн, строком кредитування 730 днів з 02 квітня 2016 року по 02 квітня 2018 року, зі сплатою відсотків у розмірі 0,0001% і сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості з першого місяця строку дії кредитного договору і до закінчення строку його дії у розмірі 3,99% (а.с. 9, 10-11, 12-15, 16) 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 200494203, на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року (а.с.17-18, 19, 20-35, 36, 37-38). Відповідно копії реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами до договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 200494203 у розмірі 40\~443,32 грн, що складається із: 13\~869,80 грн заборгованість по основному боргу, 26\~574,58 грн заборгованість по відсоткам (а.с. 37-38, 58-61). У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, позивач просить стягнути в судовому порядку з відповідача заборгованість в розмірі 52\~931,36, яка складається з: 13\~869,80 заборгованість за кредитом; 26\~574,52 заборгованість за відсотками; 3\~643,31 грн 3 % річних (нараховані за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року); 8\~843,73 грн інфляційні втрати (нараховані за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року). Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями статті 611\~ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Враховуючи викладене, оскільки відповідач ухиляється від сплати боргу в добровільному порядку та заперечень щодо розміру заборгованості не надала, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги, стягнути з неї на користь позивача заборгованість за кредитним договором у заявленому позивачем розмірі 52\~931,36 грн, яка складається з: 13\~869,80 заборгованість за кредитом; 26\~574,52 заборгованість за відсотками; 3\~643,31 грн 3 % річних (нараховані за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року); 8\~843,73 грн інфляційні втрати (нараховані за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року). Щодо клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності слід зазначити таке. За умовами кредитного договору № 200494203 між ПАТ «Банк Михайлівський» і [PERSON] визначено строк кредитування з 02 квітня 2016 року по 02 квітня 2018 рік, а з 02 квітня 2020 року по 30 червня 2023 року строк звернення до суду (позовна давність) продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Так, 30 березня 2020 року був прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк звернення до суду (позовна давність) продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30 червня 2023 року. Крім того, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого\~Законом №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією РФ проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі. Законом України\~від 15\~березня 2022\~року №2120-ІХ\~«Про внесення\~змін до\~Податкового кодексу\~України та\~інших законодавчих\~актів України\~щодо дії\~норм на\~період дії\~воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України доповнено, зокрема п.19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Позивач звернувся з позовом до суду 16 травня 2025 року. З огляду на зазначене та встановлені обставини, суд вважає, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом у межах строку позовної давності, а тому вимоги відповідача щодо застосування строків позовної давності задоволенню не підлягають. Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України, судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved