Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до Сокирянського районного суд Чернівецької області із вказаним вище позовом про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання, виховання, утримання неповнолітньої дитини батьком. В обґрунтування позову зазначив, що 02.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Шебутинецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області. Від шлюбу є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Протягом останніх років стосунки з відповідачем поступово погіршувались. В результаті чого між сторонами зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби примиритись не дали бажаних результатів, оскільки у сторін різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На початку 2025 року відповідач переїхала на проживання в с.Бояни, Чернівецького району, Чернівецької області, дитина залишилась проживати з батьком. З січня 2025 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача та інтересам доньки. Позивач з донькою, яка знаходиться на його утриманні та вихованні, проживають в його будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Між батьками наявний спір про місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , на даний час, проживає з батьком так як відповідач пішла з дому і дитину залишила з позивачем, участі в її вихованні та утриманні не приймає. Позивач за місцем свого проживання проводить час з дитиною на подвір ї. Донька позивача часто проводить час зі своїми однолітками біля місця проживання батька. До позивача до дому часто приходять його знайомі та родичі відповідача зі своїми малолітніми дітьми. Позивач розуміючи, що йому потрібно прикладати більше зусиль у догляді за дитиною, у лютому 2025 року придбав курси по розвитку дитини та розпочав посилено займатися вихованням дитини. Позивач розуміє, що така поведінка відповідача по відношенню до дитини є неналежною, але продовжує давати дитину матері. Це він робив не вчиняючи перешкод у побаченнях та проведені часу мамі з дитиною. Це пов`язано з тим, що позивач повністю усвідомлює, що дитина повинна знати свою маму та підтримувати з нею зв`язок. Позивач в повній мірі продовжує турбуватися здоров`ям своєї доньки, неодноразово за необхідності приводив її на огляд до сімейного лікаря , надавав дозволи на щеплення. Відповідач у свою чергу ставить свої інтереси вище інтересів дитини та продовжує приділяти своїй дитині все менше часу та все більше часу приділяє собі, своїм особистим інтересам. За наведених обставин просить суд розірвати шлюб між сторонами, визначити місце проживання, утримання та виховання неповнолітньої дитини [PERSON] разом з батьком [PERSON] за місцем його реєстрації та проживання. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечили. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавала. Представник Служби у справах дітей Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області, в судове засідання також не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву про проведення розгляду справи без присутності представника. За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст.223,280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. 02.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Шебутинецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області за актовим записом №01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 02.03.2017 року, після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно « [PERSON] ». Під час шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 31.05.2027 року Сокирянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області. Статтею 24СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється відсутність взаєморозуміння між ними, різні погляди на сімейне життя та сімейні обов`язки. Подружні відносини між ними фактично припинені. Позивач переконаний, що подальше збереження шлюбу та примирення між ними неможливе. Задовольняючи позовну вимогу про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з даною вимогою, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення. Виходячи з цього, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Щодо залишення на проживання доньки [PERSON] , [INFO] , з батьком, який самостійно виховує та утримує доньку, слід зазначити наступне. З копії довідки №172 від 10.04.2025 року, виданої Шебутинецьким старостинським округом, вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , батько; [PERSON] , [INFO] , мати; [PERSON] , [INFO] , брат; [PERSON] , [INFO] , син; [PERSON] , [INFO] , онука. Згідно акта обстеження матеріально побутових умов проживання [PERSON] №172 від 10.4.2025 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , заявник; [PERSON] , [INFO] , син; [PERSON] , [INFO] , дочка; [PERSON] , [INFO] , мати; [PERSON] , [INFO] , батько; [PERSON] , [INFO] , брат. На час перевірки фактично проживають: [PERSON] , [INFO] , заявник; [PERSON] , [INFO] , син; [PERSON] , [INFO] , дочка; [PERSON] , [INFO] , мати; [PERSON] , [INFO] , батько. [PERSON] брат заявника фактично проживає в с.Романківці Дністровського району. Дружина заявника [PERSON] зареєстрована та проживає у с.Бояни Чернівецького району. [PERSON] на даний час дійсно спільно проживає зі своїми малолітніми дітьми та займається їх вихованням самостійно. Висновки комісії: матеріально-побутові умови проживання в сім`ї Чумаків задовільні. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади №2025/003964410 від 25.03.2025 року [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки-характеристики №210 від 07.05.2025 року, виданої Шебутинецьким старостинським округом, [PERSON] проживає у с.Шебутинці з народження по даний час, одружений, виховує двох малолітніх дітей. За час проживання в селі характериується з позитивної сторони. Ввічливий та скромний. Серед жителів села користується авторитетом та повагою. Постійно приймає участь в сільських культурно-масових заходах по благоустрою села. В громадських місцях веде себе без правопорушень. Спиртними напоями не зловживає. На даний час ніде не працює. Зауважень з боку старости до нього немає. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Частинами 1, 2 ст.\~6\~СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ч.2 ст.\~29\~ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 160\~СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 ст.161\~СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що у задоволення позовних вимог [PERSON] про залишення на проживання малолітньої доньки з батьком слід відмовити з огляду на наступне. Так згідно\~ст.160\~СК України місце\~проживання дитини,\~яка не\~досягла десяти\~років,\~визначається за\~згодою батьків. Місце\~проживання дитини,\~яка досягла\~десяти років,\~визначається за\~спільною згодою\~батьків та\~самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За відсутності спору між батьками щодо місця проживання дитини та не заявлення вимоги щодо вирішення такого, суд позбавлений можливості дотриматися положень ст. 161 СК України та врахувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків; особисту прихильність дитини до кожного з них; вік дитини, стан її здоров`я; особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При цьому, у такому випадку, в тому числі за поданою заявою відповідача про визнання позову, відсутні підстави для участі у справі органу опіки та піклування і суд не наділений правом збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Матеріали справи не містять доказів створення перешкод відповідача у проживанні дитини із батьком до дати подання позову, і сторони таких доказів до справи не надавали. Окрім того, 30.09.2025 року Сокирянською міською радою Дністровського району Чернівецької області подано до суду відповідь №02-16/2103 від 29.09.2025 року згідно якої під час розмови з батьком дітей було з`ясовано, що мати дітей [PERSON] перебуває за межами України. [PERSON] повідомив членам комісії, що між ним та дружиною відсутній будь який спір щодо дітей і вони домовилися між собою, що донька та син будуть проживати біля нього в с. Шебутинці. Згідно з поданих документів та пояснень, малолітня [PERSON] , 2017 р.н., фактично проживає разом із батьком [PERSON] . Відомостей або доказів, що свідчили б про наявність спору між батьками щодо місця проживання дитини, у документах, які додані до позовної заяви не виявлено. Зважаючи на те, що сторони не позбавлені звернутися із вимогою про визначення місця проживання дітей у разі наявності спору до суду або ж до органу опіки та піклування, що відповідатиме вимогам ст. 161 СК України, а наявність спору з даного приводу на даний час жодними доказами не підтверджено, то позов в цій частині задоволенню не підлягає. Окрім того слід зазначити, що вимога щодо визначення місця проживання доньки [PERSON] , [INFO] , з батьком, пов`язується із встановленням факту самостійного виховання та утримання дитини. Так, відповідно до ст.\~157\~СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 4 ст.\~155\~СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. З огляду на зміст позовної заяви в частині обґрунтування вимог про встановлення факту самостійного виховання позивачем доньки не містять. Відтак судом не встановлено підстав з яких позивач прагне встановити у суді цей факт. При цьому, судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що малолітня донька сторін має будь-які перешкоди, мати чинить перешкоди, або позивач позбавлений можливості спільно з матір`ю здійснювати певні дії та виконувати свої батьківські права по відношенню до доньки. Тобто позивач звернувся до суду з метою закріплення факту, який фактично ніким не оспорюються та не ставиться під сумнів. Крім того, як вже зазначалось, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. При цьому одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні. Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Так, за п. 2 ч. 1\~ст.\~164\~СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. За змістом наведених норм чинного законодавства, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється, тобто вона може бути позбавлена батьківських прав щодо дитини на підставі п. 2 ч. 1\~ст. 164 СК України. У справі відсутні докази на підтвердження обставин щодо свідомого ухилення відповідачки від виховання неповнолітньої доньки, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав. Більш того, такі вимоги позивачем не заявлялись. Таким чином, позивачем не доведено, що факт, про встановлення якого він просить, має юридичне значення, тобто від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав. З урахуванням викладеного, відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. Згідно із ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: partial