Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. І. Стислий виклад позицій учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 23 серпня 2008 року між ним, [PERSON] ( [INFO] РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] РНОКПП: [NUMBER] ) був укладений шлюб, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку про що було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Позивач та Відповідач мають спільних дітей, які народились під час шлюбу, а саме [PERSON] , [INFO] , про що було складено відповідний актовий запис №614 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , та донька [PERSON] , [INFO] , про що було складено відповідний актовий запис №176 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Підставою для розірвання шлюбу є розлад у сімейних відносинах, що проявляється у відсутності спільних інтересів між подружжям, різних поглядах на життя, цінності, ведення господарства та побуту. Між Позивачем та Відповідачем втрачено взаєморозуміння, любов і повагу, які є основою сімейного життя. Фактично сім?я припинила своє існування, а шлюб розпався і зберігає лише формальний характер. У зв?язку з цим подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим. Відповідач у встановлений судом строк на виконання вимог ухвали суду від 12 серпня 2025 року не надала відзив на позов. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. У липні 2025 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 липня 2025 року справу було передано на розгляд судді Рижко Г.О. (а.с. 14-15). 22 липня 2025 року судом було здійснено запит до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області щодо надання відомостей, чи є позивач та відповідач внутрішньо переміщеними особами. (а.с. 19). 07 серпня 2025 року за вх. № 44759 судом отримано відповідь на запит з Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області, з якої вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами, які перебувають на обліку та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Ухвалою суду від 12 серпня 2025 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 18 вересня 2025 року о 12 год. 30 хв. 18 вересня 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою, у якій просив суд проводити розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач\~ в судове засідання, призначене на 18 вересня 2025 року о 12 год. 30 хв не з`явилася, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено до 08 год. 45 хв. 23 жовтня 2025 року. 23 жовтня 2025 року відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася судом належним чином, у відповідності до вимог ЦПК України, правом на подання відзиву у встановлені судом строки не скористалася, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Враховуючи вищевикладене, суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23 серпня 2008 року громадянин України [PERSON] , [INFO] та громадянка України [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, про що 23 серпня 2008 року складено відповідний актовий запис за № 462; прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] ; місце державної реєстрації: Відділ реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку. Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 23 серпня 2008 року (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області від 23 липня 2009 року, актовий запис №614 та доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку від 01 березня 2011 року, актовий запис №176\~ (а.с. 5-6) Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з п. 10, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. Аналіз викладених вище норм вказує, що шлюб носить добровільний характер, примушування жінки та чоловіка до шлюбу є неприпустимим, а рішення про розірвання шлюбу ухвалюється, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Суд, беручи до уваги те, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше збереження шлюбу та спільне життя суперечить інтересам позивача, дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню повністю. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача [PERSON] понесені позивачем [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 211 грн. 20 коп.

Outcome: approved