Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

Короткий зміст вимог позовної заяви. У лютому 2025 року [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду міста Одеси з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування та усунення перешкод у користуванні майном, у якому просила суд: визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/2 частину металевого гаражу, який розташований на прибудинковій території будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також усунути їй перешкоди в користуванні металевим гаражем, який розташований на прибудинковій території будинку [ADDRESS] , шляхом звільнення [PERSON] означеного металевого гаражу, який розташований за вказаною вище адресою. Зокрема, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказала що їй належить 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 10.04.2018 року. При цьому, як вказала позивачка, вказаним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси за нею було визнано право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . За доводами позивачки її право власності на означену частку квартири належним чином нею зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, так як зазначила позивачка її батькові [PERSON] за життя належала вказана вище квартира, яку він заповідав їй та [PERSON] в рівних частках. Окрім цього, позивачка зауважила, що крім квартири у власності батька був металевий гараж, який розташований на прибудинковій території будинку [ADDRESS] та рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 03.08.2022 року було встановлено, що металевий гараж, який розташований на вказаній прибудинковій території належав як об`єкт рухомого майна на праві власності її батькові [PERSON] та після його смерті було відчужено [PERSON] на користь [PERSON] за 2300 $ США, що підтверджується копією розписки від 16.11.2018 року. Позивачка вважає, що металевий гараж, який належав її батькові є рухомим майном, і тому є спадковим майном і [PERSON] не мала права його продавати без згоди позивачки, при тому, що свідоцтво про право власності на металевий гараж як на спадкове майно не видавалося ані позивачці, ані [PERSON] , що також встановлено рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 03.08.2022 року Як зазначила позивачка, вона зверталася до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння. Водночас рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 14.06.2023 року визнано договір купівлі-продажу металевого гаражу, який розташований на прибудинковій території будинку [ADDRESS] , який був вчинений між [PERSON] та [PERSON] 16.11.2018 року недійсним, повернуто сторони правочину договору купівлі-продажу металевого гаражу до попереднього стану, проте в частині витребування металевого гаражу відмовлено. За твердженнями позивачки, при розгляді справи, суд встановив та дійшов до висновку, що в частині витребування гаражу з незаконного володіння [PERSON] слід відмовити, оскільки металевий гараж є спадковим майном [PERSON] та [PERSON] , в яких виникло право на його спадкування, але своїх прав у встановленому порядку спадкоємці не оформили з приводу чого позивачка звернулася до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Писаренка Є.С., яким було заведено спадкову справу, але було надано роз`яснення, що видати свідоцтво право на спадщину на металевий гараж, який розташований на прибудинковій території будинку [ADDRESS] неможливо, оскільки заявником не надані документи, що підтверджують право власності на ім`я спадкодавця. Позивачка звернула увагу суду на ту обставину, що відповідач [PERSON] , незважаючи на рішення суду, яким визнано договір купівлі-продажу металевого гаража, який був вчинений між [PERSON] та [PERSON] 16.11.2018 року недійсним, все-таки користується означеним гаражем і її позивачку не допускає до його користування, внаслідок чого позивачка вважає, що [PERSON] володіє її спадковим майном без законної підстави і тому вона вимушена звернутися до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні гаражем. Рух справи; вирішення судом клопотань, поданих сторонами, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. Після надходження позовної заяви, головуючого суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст. 14, 33 ЦПК України. 12.02.2025 року ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси у справі №521/1851/25 було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено дату судового засідання у підготовчому провадженні. Законом України від 26.02.2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, відповідно до якого, зокрема, змінено найменування Малиновського районного суду м. Одеси на Хаджибейський районний суд міста Одеси. 30.04.2025 року через підсистему «Електронний суд» до Хаджибейського районного суду міста Одеси від представника відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні гаражем. Відзив судом долучено до матеріалів цивільної справи. Зокрема, за доводами відзиву, відповідач вказав, що позов позивачки не містить посилання на жодну норму матеріального права, на підставі якої така вимога може бути задоволена, натомість, аналіз фактичних обставин справи та правових позицій Верховного суду свідчить про незаконність такої вимоги. Так, як вважає відповідач, посилаючись на зазначені позивачкою у позові рішення судів та встановлені під час їх ухвалення обставини, вказав, що спадкодавець [PERSON] не набув права власності на гараж, не мав про це жодних правовстановлюючих документів, а сам гараж був встановлений незаконно та підлягав знесенню на підставі рішення Виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів від 05.07.1993 року №367, яке є чинним та не оскаржено і не скасовано в судовому порядку. При цьому, таке рішення не було ані правочином, ані іншою підставою для набуття права власності за чинним ЦК України. Разом з тим, відповідач також наголосив, що зазначення у вказаних позивачем судових рішеннях про те, що гараж входив до складу спадщини після смерті [PERSON] не є преюдицією в розумінні правових позицій Верховного Суду. Отже, відповідач підсумував, що оскільки у спадкодавця [PERSON] за життя не виникло прав, зокрема права власності на гараж, а виник лише обов`язок з його знесення відповідно й у позивача як спадкоємця не виникло та не може виникнути право власності на гараж. Щодо вимоги позивача про усунення перешкод шляхом звільнення гаражу, відповідач вказав, що вказана вимога не підлягає задоволенню з огляду на те, що гаражу придбана відповідачем на підставі договору (розписки) від 10.02.2025 року, при цьому, зазначений договір є чинним, позивачем не оскаржений. Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 21.08.2025 року у справі №521/1851/25 було залучено до справи №521/1851/25 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ). Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 23.09.2025 року у справі №521/1851/25 підготовче провадження у цивільній справі 521/1851/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном було закрите, призначено розгляд справи по суті позовних вимог. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви з мотивів, викладених письмово, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо вимог позивачки з мотивів, викладених письмово у відзиві. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та своєчасно, будь-яких заяв або клопотань суду не надала, про причини своєї неявки не повідомила. Згідно із ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Отже, у зв`язку із тим, що судом створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності Третьої особи. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, заслухавши позицію учасників справи, які з`явилися в судове засідання, суд зазначає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування та усунення перешкод у користуванні майном не потребують задоволення, враховуючи таке. Фактичні обставини, встановлені судом. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 10.04.2018 року у справі №521/12621/17, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 12.03.2019 року позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування задоволено; визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Зокрема,\~вказаним рішенням\~встановлено наступні\~обставини: [PERSON] за життя на праві власності належала квартира [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 24.12.1993 року, зареєстрованим в МБТІ 24.01.1994 року запис №364.кн.57пр.стр14. 01.04.2009 року [PERSON] заповів спірне майно [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, заповіт зареєстрований в реєстрі за номером 3-1175, сторонами не оспорювався. [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть від 28.03.2013 року відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби ОМУЮ, актовий запис №3235). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.10.2019 року №185484432 судом встановлено, що за [PERSON] зареєстрована на праві спільної часткової власності 1/2 частина двокімнатної квартири, розташованої по [ADDRESS] . Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 03.08.2022 року у справі №521/4611/21 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] було відмовлено. Зокрема, у вказаному рішенні судом було встановлено такі обставини: на території, прилеглій до будинку за адресою [ADDRESS] , розташований металевий гараж, позначений номером 2142, що також підтверджується фотографіями гаражу; з копії рішення Виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів від 05.07.1993 року № 367 вбачається, що вказаний гараж було встановлено незаконно на прилеглій до вказаного будинку території громадянином [PERSON] , й відповідний гараж підлягав знесенню; з матеріалів спадкової справи, копія якої міститься в матеріалах цивільної справи № 521/12621/17 вбачається, що [INFO] [PERSON] помер, після його смерті за заповітом в рівних частках прийняли спадщину [PERSON] та [PERSON] ; свідоцтво про право на спадщину на спірний гараж не видавалось, договору про поділ спадкового майна між спадкоємцями не укладалось. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 14.06.2023 року у справі №521/16090/23 позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі- продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково; визнано договір купівлі-продажу металевого гаражу, якій розташований на прибудинковій території будинку [ADDRESS] , який був вчинений між [PERSON] та [PERSON] 16.11.2018 року недійсним; повернуто сторони правочину - договору купівлі-продажу металевого гаражу, який розташований на прибудинковій території будинку [ADDRESS] до попереднього стану; в частині вимог про витребування з незаконного володіння [PERSON] металевого гаражу, який розташований на території будинку [ADDRESS] відмовлено. Вказаним вище рішенням суду також встановлено наступні обставини, а саме те, що [PERSON] , належить частина квартири [ADDRESS] на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10.04.2018 року. Цим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси за [PERSON] було визнано право власності на частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Право власності на означену частку квартири зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на реєстрацію права власності від 21 жовтня 2019 року за індексним номером 185484432. Іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] . Також вказаним вище рішенням суду встановлено, що батькові [PERSON] . [PERSON] за життя, належала квартира [ADDRESS] , яку він заповідав, в рівних частках [PERSON] та [PERSON] , його дружині. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 03.08.2022 року по справі № 521/4611/21, яке набрало законної сили 06.09.2022 року, було встановлено та визнано сторонами, що на території, прилеглій до будинку за адресою [ADDRESS] , розташований металевий гараж, позначений номером 2142, що також підтверджується фотографіями гаражу. З копії рішення Виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів від 05.07.1993 року № 367 вбачається, що вказаний гараж було встановлено незаконно на прилеглій до вказаного будинку території громадянином [PERSON] , й відповідний гараж підлягав знесенню. З матеріалів спадкової справи, копія якої міститься в матеріалах цивільної справи № 521/12621/17 вбачається, що [INFO] [PERSON] помер, після його смерті за заповітом в рівних частках прийняли спадщину [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину на спірний гараж не видавалось, договору про поділ спадкового майна між спадкоємцями не укладалось. Також судом у рішенні у справі №521/16090/23 суд виснував про те, що власником металевого гаражу, розташованого на прилеглій до будинку за адресою [ADDRESS] , був спадкодавець [PERSON] , вказаний гараж увійшов до складу спадщини; оскільки позивачем не доведено наявності в неї права власності на спірний гараж, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають право на набуття спадщини, але не є власниками гаражу, заявлений віндикаційний позов про витребування вказаного гаражу від відповідача [PERSON] задоволенню не підлягає. Також у матеріалах справи наявна відповідь Приватного нотаріуса Писаренка Євгена Сергійовича від 03.12.2024 року №1060/02-4 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, у якій Приватний нотаріус повідомив заявницю про те, що для оформлення спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] на належний померлому металевий гараж, який розташований на прибудинковій території будинку [ADDRESS] , заявником не надано оригіналу правовстановлюючого документу, або його дублікату виданого на ім`я спадкодавця та документи, які підтверджують державну реєстрацію права власності на зазначений об`єкт. Також у матеріалах справи наявна розписка від 10.02.2025 року, відповідно до якої [PERSON] , раніше отримала від [PERSON] гроші в розмірі 2300 доларів США за гараж металевої конструкції, розташований по [ADDRESS] , відповідно до розписки від 16.11.2018 року. У зв`язку із наявними судовими рішеннями, справжнім продала [PERSON] частину вказаного гаражу за половину вказаної суми. Іншу частину вказаної суми раніше отриманої [PERSON] по розписці від 16.11.2018 року залишається у [PERSON] до закінчення всіх судових проваджень. Ця розписка є договором купівлі-продажу, договір укладено, матеріальних претензій до [PERSON] [PERSON] не має. Інших належних та допустимих письмових доказів стосовно наявних між сторонами спірних правовідносин матеріали цивільної справи не містять. Предметом спору у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для визнання за позивачем права власності на частину рухомого майна та усунення перешкод у користуванні власністю. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права під час вирішення справи по суті позовних вимог. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі № 638/2304/17). Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17). Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний спосіб правового захисту, не заборонений законом. Принцип ефективності закріплений і ЦПК України, відповідно до правил ст. 2, 5 якого застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, без додаткових (повторних) звернень до суду. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність (відсутність) порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення (захисту) в обраний спосіб. У даній справі судом із її матеріалів встановлено, що [PERSON] за життя на праві власності належала квартира [ADDRESS] . 01.04.2009 року [PERSON] заповів спірне майно [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, як дружині та доньці, заповіт був зареєстрований в реєстрі за номером 3-1175, сторонами не оспорювався. [INFO] [PERSON] помер. В подальшому, позивачка в судовому порядку визнала право власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом, з огляду на що та відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.10.2019 року №185484432 судом встановлено, що за [PERSON] зареєстрована на праві спільної часткової власності 1/2 частина двокімнатної квартири, розташованої по [ADDRESS] . Інша частина квартири належить [PERSON] , яка також набула на неї право часткової власності за заповітом. Тобто, як встановлено судом у даній справі, і [PERSON] , і [PERSON] є спадкоємцями майна після смерті [PERSON] , що сторонами в судовому засіданні не заперечувалося. Також, у даній справі встановлено, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 03.08.2022 року у справі №521/4611/21 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] було відмовлено. Зокрема, у вказаному рішенні судом було встановлено такі обставини: на території, прилеглій до будинку за адресою [ADDRESS] , розташований металевий гараж, позначений номером 2142, що також підтверджується фотографіями гаражу; з копії рішення Виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів від 05.07.1993 року № 367 вбачається, що вказаний гараж було встановлено незаконно на прилеглій до вказаного будинку території громадянином [PERSON] , й відповідний гараж підлягав знесенню; з матеріалів спадкової справи, копія якої міститься в матеріалах цивільної справи № 521/12621/17 вбачається, що [INFO] [PERSON] помер, після його смерті за заповітом в рівних частках прийняли спадщину [PERSON] та [PERSON] ; свідоцтво про право на спадщину на спірний гараж не видавалось, договору про поділ спадкового майна між спадкоємцями не укладалось. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 14.06.2023 року у справі №521/16090/23 позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі- продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково; визнано договір купівлі-продажу металевого гаражу, якій розташований на прибудинковій території будинку [ADDRESS] , який був вчинений між [PERSON] та [PERSON] 16.11.2018 року; повернуто сторони правочину - договору купівлі-продажу металевого гаражу, який розташований на прибудинковій території будинку [ADDRESS] до попереднього стану; в частині вимог про витребування з незаконного володіння [PERSON] металевого гаражу, який розташований на території будинку [ADDRESS] відмовлено. Вказаним вище рішенням суду також встановлено наступні обставини, а саме те, що [PERSON] , належить частина квартири [ADDRESS] на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10.04.2018 року. Цим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси за [PERSON] було визнано право власності на частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Право власності на означену частку квартири зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на реєстрацію права власності від 21 жовтня 2019 року за індексним номером 185484432. Іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] . Також судом у рішенні у справі №521/16090/23 суд виснував про те, що власником металевого гаражу, розташованого на прилеглій до будинку за адресою [ADDRESS] , був спадкодавець [PERSON] , вказаний гараж увійшов до складу спадщини; оскільки позивачем не доведено наявності в неї права власності на спірний гараж, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають право на набуття спадщини, але не є власниками гаражу, заявлений віндикаційний позов про витребування вказаного гаражу від відповідача [PERSON] задоволенню не підлягає. Тобто, вказаним вище рішеннями фактично встановлено, що особами, які мають пряме відношення до визначення питання про власність на рухоме майно-гараж є безпосередньо позивачка [PERSON] та [PERSON] . При цьому, в судовому засіданні і представник позивача, і представник відповідача вказали, що дійсно, [PERSON] є спадкоємцем після смерті батька, і [PERSON] . Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У даному разі позивач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог у зазначеній справі є спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] . Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи [PERSON] звернулася до суду з позовом до особи, яка наразі користується спірним гаражем. Водночас, враховуючи те, що в межах даної справи вирішується, окрім іншого, питання про визнання права власності на частину рухомого майна в порядку спадкування, рішення суду, ухвалене за результатами розгляду позовної заяви [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, порушує права, свободи, інтереси [PERSON] , як іншої особи, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Згідно з п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Подібні за змістом положення містить ч. 4 ст. 10 ЦПК. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (ст. 51 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Так, у даній справі, судом встановлено, що позивач звернулася до суду із позовними вимогами про визнання права власності на частку рухомого майна в порядку спадкування та усунення їй перешкод у користуванні спірним гаражем, шляхом його звільнення відповідачем. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 19.01.2022 року у справі №280/4/18 у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Велика Палата\~Верховного Суду\~у постанові\~від 17.04.2018\~року по\~справі №\~523/9076/16-ц\~зазначила,\~що пред`явлення\~позову до\~неналежного відповідача\~є самостійною\~підставою для\~відмови у\~задоволенні позову. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Відтак у даному спорі, з огляду на встановлені судом обставини, щодо вимоги про визнання права власності в порядку спадкування частки рухомого майна належним відповідачем є [PERSON] , оскільки спору між [PERSON] та [PERSON] в цій частині позовних вимог суд не вбачає, з огляду на що, в частині позовних вимог про визнання права власності на частку спірного гаражу як рухомого майна позивачу слід відмовити з огляду на пред`явлення таких вимог до неналежного відповідача. Щодо позовних вимог про усунення перешкод у праві користування металевим гаражем шляхом звільнення [PERSON] вказаного металевого гаражу, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тобто негаторний позов це вимога власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Цей спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Умовами задоволення негаторного позову власника є доведення ним того, що майно перебуває у його володінні, та того, що інші особи вчиняють протиправні дії, які за своїм змістом перешкоджають йому здійснювати право користування та розпорядження майном. При цьому, Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи спір у справі №4882807/17 вказала, що «… визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається, виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника, включаючи право володіння (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 72)). Держава, в інтересах якої прокурор звернувся до суду, не є володільцем спірної земельної ділянки, але як власник має право володіння нею (ч.1 ст. 317 ЦК України). Тому може просити про захист цього права шляхом витребування такої ділянки з володіння кінцевої набувачки. Статус володільця у держави буде відновлений у разі задоволення вимог у частині витребування на її користь спірної земельної ділянки та внесення до відповідного державного реєстру запису про право власності держави на цю ділянку. Після того власник може ставити питання про захист прав від порушень, які не пов`язані із позбавленням його володіння спірною земельною ділянкою. Інакше кажучи, не можна розглядати як єдиний позов вимогу витребувати спірну земельну ділянку у кінцевої набувачки «шляхом знесення об`єкта нерухомості», оскільки у такій вимозі поєднані одночасно два способи захисту (віндикаційний і негаторний позови), спрямовані на усунення різних за змістом порушень права власності. Відновлення володіння спірною земельною ділянкою здійснюється не шляхом знесення спорудженого на ній об`єкта нерухомості, а шляхом внесення запису (відомостей) про право власності держави на спірну земельну ділянку до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тоді як усунення володіючому власникові перешкод у користуванні та розпорядженні цією ділянкою може відбуватися, зокрема, шляхом знесення спорудженого на ній об`єкта нерухомості» Суд зазначає, що попри те, що у вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду переглядалося питання щодо спору, пов`язаного із нерухомим майном, у даній справі, яка наразі розглядається судом, суд приходить до переконання про передчасність позовних вимог позивача до відповідача про усунення їй перешкод у користуванні металевим гаражем, оскільки ані жодним документом, ані жодним судовим рішенням на даний час права власності на спірне рухоме майно (металевий гараж) за позивачем не встановлено. При цьому, як визначено у постанові Верховного Суду від 10.08.2022 року у справі №607/20984/19 умовами задоволення негаторного позову власника є доведення ним того, що майно перебуває у його володінні, та того, що інші особи вчиняють протиправні дії, які за своїм змістом перешкоджають йому здійснювати право користування та розпорядження майном. У постанові Верховного Суду від 30.06.2021 року у справі № 522/13307/16-ц зазначено, що підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником свого права. Тобто, у даному разі право власності позивача, якщо таке встановлене та існує, має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. З огляду на зазначене, та за встановлених саме у даній справі обставин, суд вважає, що у задоволенні вимог позивача в частині усунення їй перешкод у користуванні металевим гаражем, шляхом звільнення його відповідачем слід відмовити. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з\~вищевикладеного,\~аналізуючи надані\~у справі\~докази у\~їх сукупності,\~суд дійшов\~висновку про\~відсутність правових\~підстав для\~задоволення позовних\~вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання права власності та усунення перешкод у користуванні майном. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed