Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

08.08.2025 року [PERSON] звернулась до Новокодацького районного суду міста Дніпра з вищезазначеним позовом, у якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позов мотивований тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.10.2017 року по 13.09.2021 року. Від сумісного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості відповідача по аліментам станом на 01.07.2025 року складає 157 875,46 грн. Відповідач злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню і матеріальному утриманню дитини, не проявляє батьківської турботи відносно неї, долею дитини не цікавиться. Вихованням дитини займається виключно позивач, з яким дитина фактично мешкає. Позивач особисто забезпечує дитину необхідним, турбується про стан її здоров`я, забезпечує задовільні умови для проживання, розвитку та виховання. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 11.08.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 04.09.2025 року залучено Орган опіки та піклування у особі Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Слов`янської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав. Виключено з числа третіх осіб виконавчий комітет Слов`янської міської ради Донецької області. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 14.10.2025 року призначено розгляд справи по суті. Позивач письмово просила розглядати справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Відзив не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування у особі Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області письмово просила розглядати справу без його участі. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.10.2017 року, який було розірвано рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 13.08.2021 року, яке набрало законної сили 13.09.2021 року (а.с. 18-20). Від сумісного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Рішенням Першотравневого районного суду Донецької області від 24.12.2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду і до повноліття дитини (а.с. 16). З довідки про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 09.07.2025 року, виданої Мангушсько-Микільським відділом державної виконавчої служби у Маріупольському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вбачається, що станом на 09.07.2025 року за період з 24.12.2019 року по 30.06.2025 року наявна заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 4 місяці з дня пред`явлення виконавчого листа до виконання (а.с. 14). Дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , умови проживання на достатньому рівні, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 19.08.2025 року (а.с. 38). Батько дітей - [PERSON] не спілкується із сином, не підтримує його, не займається вихованням та матеріальним утриманням, не вітає із днем народження. Своїм висновком Орган опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області від 16.09.2025 року вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 47-48). Відповідно до ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ст. 51 Конституції України). У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із частинами 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно із частиною 1 статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, відповідач не спростував належними та допустимими доказами ухилення від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина. З урахуванням зазначених обставин, суд вважає можливим позбавити відповідача батьківських прав щодо його сина [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а отже з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved