Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за постачання теплової енергії (на опалення місць загального користування, допоміжних приміщень та функціювання внутрішньобудинкових систем опалення будинку), посилаючись на те, що позивач здійснює постачання теплової енергії населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату цих послуг згідно з встановленими тарифами, однак відповідачі оплату за отримані послуги належним чином не здійснюють, у зв`язку з чим, виникла заборгованість за адресою: [ADDRESS] . Просить стягнути з відповідачів заборгованість, інфляційні втрати, 3% річних, пеню, заборгованість з плати за абонентське обслуговування, а всього 16\~298,26 грн, а також сплачений судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Процесуальні дії у справі. 26 серпня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 29 серпня 2025 отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідачів. 01\~вересня 2025\~року позовна\~заява прийнята\~до розгляду,\~провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. У судове засідання сторони не викликались. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] надала заперечення на позов, де вказує, що з 05 жовтня 2007 року і по теперішній час за адресою відповідачів - [ADDRESS] не здійснюється централізоване опалення у зв`язку із встановленням автономного опалення. Вказує, що додані до позовної заяви розрахунки є сильно завищеними і здійснені невідомо з яких даних. З наданого до позовної заяви розрахунку обсягу спожитої теплової енергії за період з 01 листопада 2021 року по 30 червня 2025 року заборгованість за постачання теплової енергії на опалення місць загального користування, допоміжних приміщень та функціонування внутрішньо будинкових систем опалення будинку становить 12 931,07 грн. В цьому розрахунку враховано обсяг теплової енергії на опалення місць загальногокористуванн, допоміжних приміщень та функціонування внутрішньо будинковихсистем опалення будинк. Проте, в 2007 році коли готувалася проектна та технічна документація на автономне опалення квартири [ADDRESS] , то в пояснювальній записці та кресленнях К-1550/07 чітко зазначено, що в будинку місця загального користуванн, сходові клітки не опалюються. З 2007 року і по теперішній час нічого не змінилося, жодних опалювальних приладів у місцях загального користування будинку не з`явилос. Також звертає увагу суду, що позивачем до позовної заяви не додано доказі, що місця загального користування у будинку опалюються, а тільки надано акти про надання теплоносія у будинок. Жодних підтверджень того, що в місцях загальногокористування є опалювальні прилади та температура повітря в опалювальний період відповідає встановленим тепловим нормам, матеріали справи не містять. У зазначеному будинку постачання теплової енергії здійснюється лише на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення, а опалення місць загального користування та додаткових приміщень не здійснюється. Вказані суми в розрахунку обсягу спожитої теплової енергії за період з 01 листопада 2021 року по 30 червня 2025 року не відповідають формулі, визначеній у Методиці розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі теплової енергії і не може бути належним і допустимим доказом заборгованості по оплаті постачання теплової енергії. Також не зазначений обсяг теплової енергії, спожитий на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень житлового будинку. Позивач звернувся до суду з позовом 26 серпня 2025 року, про стягнення заборгованості за період з 01 листопада 2021 року по 30 червня 2025 року, тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів по 26 серпня 2022 року включно. Тому, вважає, стягнення заборгованості за постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2021 року по 26 серпня 2022 року, не може підлягати стягненню, а також застосовується 3-річний строк позовної давності для нарахування інфляційних втрат та 3% річних. Що стосується нарахування пені, то звертає увагу суду, що згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до стягнення пені застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Нарахування штрафних санкцій повинно бути з урахуванням наведених норм Закону України від 17 березня 2020 року №530-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» та постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану». Просить застосувати строки позовної давності щодо стягнення заборгованості за постачаннятеплової енергії за період з 01 листопада 2021 року по 26 серпня 2022 року; застосувати строки позовної давності щодо стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені та задовольнити позов частково. \~ \~ \~ \~Представник позивача надала відповідь на заперечення, де вказує, що до опалення місць загального користування (МЗК) відноситься опалення сходових клітин, вестибюлів, перехідних шлюзів, позаквартирних коридорів, колясочних, кладових, сміттєкамер, горищ, підвалів, шахт і машинних відділень ліфтів, вентиляційних камер та інших технічних приміщень. Факт поставки теплової енергії підтверджується актами подачі та припинення подачі теплоносія на житловий будинок [ADDRESS] . Тому, співвласники квартир та нежитлових приміщень повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла/нежитлових приміщень, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення їх від такої участі. Тим, паче, що позивач не заперечує, щодо автономного опалення відповідача, а лише просить стягнути кошти, які нараховані відповідно до чинного законодавства. Також, вважає, що строк позовної давності не пропущено та оскільки м. Кривий Ріг не є територією де ведуться бойові дії та/або окупованою територією, а Типовим індивідуальним договором передбачено можливість нарахування пені з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу, АТ «Криворізька теплоцентраль» має правові підстави здійснити нарахування пені і штрафів на заборгованість з оплати житлового-комунальних послуг з 30 грудня 2023 року. Просить вимоги відповідачів, які наведені у запереченні на позов залишити без задоволення та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Фактичні обставини, встановлені судом. АТ «Криворізька теплоцентраль» є теплопостачальною організацією у розумінні ст.\~1\~Закону України «Про теплопостачання» як суб`єкт господарської діяльності, який має у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає теплову енергію населенню м.\~Кривого Рогу. АТ «Криворізька теплоцентраль», як виконавцем послуги з постачання теплової енергії, 01 жовтня 2021 року на своєму офіційному сайті: https://tec.dp.ua було розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії за посиланням: https://tec.dp.ua/typovyj-indyvidualnyj-dogovir-pro-nadannya-poslugy-z-рostachannya-teplovoyi-energiyi/, який є публічним договором приєднання. 05 липня 2007 року складено Акт про відключення квартири [ADDRESS] від внутрішньобудинковихмереж централізованого опалення і гарячого водопостачання. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] за вказаною адресою не зареєстрований. Факт поставки теплової енергії у період з 01 листопада 2021 року по 30 червня 2025 року підтверджується актами подачі та припинення подачі теплоносія на житловий будинок [ADDRESS] . Обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року №315 (далі - Методика розподілу). Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал) (п. 11 Типового договору). Позивачем відповідно до тарифів на теплову енергію постачалася теплова енергія за адресою: [ADDRESS] , однак зобов`язання з оплати наданих послуг споживачами здійснюються не належним чином. Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості сума боргу за постачання теплової енергії за період з 01 листопада 2021 року по 30 червня 2025 року становить 12\~931,07 грн, плата за абонентське обслуговування - 355,68 грн, пеня у розмірі 600,78 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 910,77 грн та 3% річних у розмірі 499,96 грн. Правильність нарахування підтверджується відповідними розрахунками. Розмір нарахованого боргу відповідачами не спростовано. Зміст спірних правовідносин. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають з належного виконання споживачем зобов`язань зі сплати наданих послуг. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Постачання теплової енергії є комунальною послугою (ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). Пунктом 1 ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» закріплюється обов`язок надання комунальної послуги виконавцем. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», надання комунальних послуг здійснюються безперервно, зокрема, крім часу перерв на міжопалювальний період для мереж (систем) опалення (теплопостачання) виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами. Окрім того, теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі (ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання»). Тобто надання послуги з постачання теплової енергії є обов`язком позивача як виконавця відповідної комунальної послуги. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених КМУ або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено можливість укладання 3-х різних моделей договорів про надання комунальних послуг, яка самостійно обирається співвласниками багатоквартирного будинку, виключно, на підставі рішення прийнятого відповідно до закону. Якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги (відповідно до ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії затверджено постановою КМУ «Про затвердження правил надання послуги з постачання теплової енергії та типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії» від 21 серпня 2019 року №830 (в редакції постанови КМУ від 08 вересня 2021 року №1022) (далі Правила №830). Положення ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» свідчать про обов`язковість договору щодо житлово-комунальних послуг для споживача та не можливість споживача відмовитись від укладання договору (за виключенням у випадках встановлених законом та у порядку встановленому законом), зокрема договору про надання послуги з постачання теплової енергії. За таких обставин, прийняття оферти виконавця послуг з постачання теплової енергії може бути у вигляді мовчання. Відповідно до п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до пункту 5 Типового договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Відповідно до пункту 41 Договору споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Абзацом 6 пункту 14 Правил № 830 передбачено, що відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу. Згідно з абзацу 4 пункту 24 Правил № 830, обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Пункт 38 Правил № 830 визначає, що споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). Згідно з підпунктом 12 пункту 42 Правила № 830 споживач має право відключитися від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання); це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення. Підпунктом 13 пункту 45 Правила № 830 визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення. Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Співвласники квартир та нежитлових приміщень повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі (позиція Верховного Суду висловлена в постанові від 22 грудня 2020 року по справі № 311/3489/18). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим длявиконання сторонами. Згідно із пунктом 8 Правил № 830 опалювальний період - період, протягом якого теплопостачальні організації постачають теплову енергію для потреб опалення. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Рішення про початок та закінчення опалювального періоду приймається органами місцевого самоврядування з урахуванням кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, державними санітарними нормами і правилами. Обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315 (далі - Методика розподілу). Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал) (п. 11 Типового договору). Згідно з приписами пунктом 19 Правил № 830, комерційний облік послуги здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки. Відповідно до пункту 24 Правил № 830, розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. Згідно із п. 10 Методики розподілу базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є опалювана площа приміщень, зазначена у договорі про надання послуги з постачання теплової енергії. У разі, якщо відомості про опалювану площу не були надані споживачем, базою для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку за відсутності приладів розподільного обліку теплової енергії є загальна площа приміщення у метрах квадратних, визначена за даними, зазначеними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а у разі відсутності у ньому інформації про окремі приміщення - за даними, зазначеними у документах, що посвідчують право власності на такі приміщення. Пунктом 2 Правил № 830 встановлено, що опалювана площа (об`єм) приміщення це загальна площа (об`єм) приміщення без урахування площі лоджій, балконів, терас. Згідно з п.32 Типового договору плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно. Частиною 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг, що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами. Нормою ч.5 ст.13 вказаного Закону передбачено, що плата виконавцю комунальної послуги складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України). Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання. Відповідно п.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Приписами пункту 44 Типового договору встановлено, що сторони несуть відповідальність за невиконання умов цього договору відповідно до цього договору або закону. Згідно із п. 45 Типового договору, у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Нарахування пені починається з першого робочого дня, що настає за останнім днем граничного строку внесення плати за послугу. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Нормами частини\~3-5\~статті 267\~ЦК України\~передбачено,\~що позовна\~давність застосовується\~судом лише\~за заявою\~сторони у\~спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення. Сплив\~позовної давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою\~для відмови\~у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідно до статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято 11 березня 2020 року постанову «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» за №211, якою установлено з 12 березня до 03 квітня 2020 року на усій території України карантин. У подальшому Кабінет Міністрів України неодноразово його продовжував. У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі 679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12\~розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України у редакції\~Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX\~перелічені всі\~статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Згідно з п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (який діяв на час подачі позову) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року\~№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Висновок суду. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не виконують належним чином покладені на них законом обов`язки з оплати за послугу з постачання теплової енергії (на опалення місць загального користування, допоміжних приміщень та функціювання внутрішньобудинкових систем опалення будинку), внаслідок чого за період з 01 листопада 2021 року по 30 червня 2025 року у розмірі 12 931,07 грн, а також заборгованість за абонентське обслуговування за цей період у розмірі 355,68 грн. Контррозрахунку відповідачами не надано. Щодо доводів представника відповідачів з приводу неправомірного нарахування заборгованості внаслідок відсутності надання послуг щодо опалення місць загального користування в будинку суд зазначає таке. Відповідно до положень ч.2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року N630 (далі - Правила N 630), які діяли до 01 травня 2022 року, централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Опалювальна площа (об`єм) будинку - загальна площа (об`єм) приміщень будинку, в тому числі у разі опалення площа (об`єм) сходових кліток, ліфтових та інших шахт. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Згідно з пунктом 28 Правил № 630 споживачі, які відмовились від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, оплачують послуги з централізованого опалення МЗК будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Власники приміщень з індивідуальним опаленням не звільняються від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку. Пунктом 5 типового індивідуального договору також передбачено, що обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення. Постановою Верховного суду України від 22 грудня 2020 року по справі №311/3489/18 визначено, що споживач, який відключений від системи централізованого опалення, зобов`язаний брати участь у загальних витратах на опалення, зокрема, місць загального користування. Така позиція Верховного суду України ґрунтується на тому, що спільним майном у багатоквартирному будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Представником відповідача надано Акт про відсутність опалення місць загального користування в будинку [ADDRESS] від 03 жовтня 2025 року, який підписано мешканцями будинку. В той же час суду не надано доказів про те, що мешканці будинку звертались до позивача про неналежне надання послуг щодо опалення місць загального користування в будинку або його відсутність до подачі цього позову. Посилання представника відповідача на те, що в проектній та технічній документації на автономне опалення квартири [ADDRESS] зазначено про те, що сходи не опаляюються не є слушними, оскільки вказані документи складені в 2007 році, в той час як період утворення заборгованості у даному позові вказано починаючи з 01 листопада 2021 року по 30 червня 2025 року. Отже позивачем доведено факт утворення заборгованості з оплати послуги з постачання теплової енергії щодо опалення місць загального користування за адресою: [ADDRESS] за період з 01 листопада 2021 року по 30 червня 2025 року, а також заборгованості за абонентське обслуговування за цей же період у розмірі 355,68 грн. З огляду на те, що представником відповідачів заявлено про застосування позовної давності щодо стягнення заборгованості за період з 01 листопада 2021 року по 26 серпня 2022 року, судом перевірено строки звернення до суду. Викладеними вище нормами передбачено продовження позовної давності щодо вимог, за якими перебіг позовної давності не закінчився під час дії карантину. Встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) діяв з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час. Як видно з матеріалів справи, позовна заява подана до суду 26 серпня 2025 року, позивачем пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості за період з 01 листопада 2021 року по 30 червня 2025 року, перебіг позовної давності не закінчився під час дії карантину, дія воєнного стану в Україні не закінчена, а тому позивачем не пропущено строки звернення до суду. Отже, відсутні підстави для застосування строку позовної давності. Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд дійшов таких висновків. Як видно із матеріалів справи, позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідачів на свою користь інфляційних втрат за період з листопада 2021 року по березень 2025 року у розмірі 1 910,77 грн та 3% річних за цей же період у розмірі 499,96 грн, надав розрахунок. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК України\~нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №922/175/18 зазначено, що нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні ст. 549 цього Кодексу. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою\~статті 625 ЦК України. Отже, особи які не в змозі сплатити за житлово-комунальні послуги, повинні за прострочення платежів за комунальні послуги України сплачувати не тільки пеню передбачену Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а й три відсотки річних та індекс інфляції, передбачені\~Цивільним кодексом України, за весь час прострочення. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 року у справі № 6-42цс11). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до припинення чи скасування воєнного стану в Україні\~введено заборону на нарахування та стягнення\~неустойки (штрафів, пені),\~інфляційних нарахувань, процентів річних,\~нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування 06 березня 2022 року і застосовується з\~24 лютого 2022 року. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~грудня 2023\~року №1405\~«Про внесення\~змін до\~деяких постанов\~Кабінету Міністрів\~України щодо\~оплати житлово-комунальних\~послуг» внесено\~зміни до\~вищезазначеної постанови,\~згідно з\~якими мораторій\~на нарахування\~та стягнення\~неустойки (штрафів,\~пені),\~інфляційних нарахувань,\~процентів річних,\~нарахованих на\~заборгованість з\~комунальних послуг, передбачений лише в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих територіях. Оскільки місто Кривий Ріг Дніпропетровської області не є такою територією, інфляційні нарахування та нарахування 3% річних у разі несвоєчасного та/або неповного внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги можуть здійснюватися виконавцями комунальних послуг з 30 грудня 2023 року. Позивачем зазначені норми не взято до уваги та здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період, у який діяв мораторій на таке нарахування. Отже з 24 лютого 2022 року до 29 грудня 2023 року, включно, існувала заборона на нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги без обмеження територією ведення бойових дії або тимчасово окупованими територіями, затвердженими наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 грудня 2022 № 309. Тому суд вважає, що нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягають содідарному стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] у межах заявлених позовних вимог інфляційні втрати за період з 01 листопада 2021 по 23 лютого 2022 року включно у розмірі 425,63 грн та з 30 грудня 2023 року по 31 березня 2025 року включно у розмірі 625,67 грн, та 3% річних за період з 01 листопада 2021 по 23 лютого 2022 року включно у розмірі 109,73 грн та з 30 грудня 2023 року по 31 березня 2025 року включно у розмірі 169,07 грн, згідно з розрахунком позивача, який відповідає вимогам чинного законодавства України. Враховуючи зазначене, до солідарного стягнення з відповідачів підлягає 3% річних у розмірі 278,80 грн та інфляційні нарахування в сумі 1 051,30 грн. При цьому суд зазначає, що зазначення позивачем у розрахунках інфляційних втрат та 3% річних періодами, за які здійснюється нарахування, таких періодів, в яких не діяв мораторій, не змінює факту того, що місяці виникнення заборгованості підпадають під дію мораторію. Щодо вимог про стягнення пені суд дійшов таких висновків. Позивачем пред`явлені також позовні вимоги про стягнення пені у зв`язку з несплатою заборгованості за надані послуги, нараховані за період з листопада 2021 року по 31 березня 2025 року. Згідно з пунктом 45 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженого постановою КМУ від 21 серпня 2019 року №830, зі змінами, у разі несвоєчасного здійснення платежів, споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги (підпункт 4 пункту 3 розділу II Прикінцеві положення Закону). Встановлений на території України карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) діяв з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року. Отже, враховуючи зазначені вище заборони щодо нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, які діяли у періоди з 12 березня 2020 року до 30 липня 2023 року (на період дії карантину, пов`язаного із поширенням коронавірусної хвороби) та з 24 лютого 2022 року по 29 грудня 2023 року включно (у зв`язку із введенням воєнного стану в Україні), підстави для солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача пені, нарахованої за несвоєчасне здійснення платежів за надані послуги постачання теплової енергії у період з листопада 2021 року по січень 2024 року включно відсутні. При цьому суд зауважує, що позивачем у розрахунку пені також зазначено періодами нарахувань періоди, в яких не діяли мораторії. Тому такі періоди суд не бере до уваги, а керується місяцями виникнення заборгованості. Зіставляючи періоди виникнення заборгованості та суми заборгованості у розрахунку пені та розрахунку основного боргу, судом встановлено, що суми заборгованості у розрахунку пені за 01 січня 2024 року у розмірі 49,74 грн та за 01 лютого 2024 року у розмірі 27,41 грн фактично виникли у листопаді та грудні 2023 року, під час дії мораторію. Тому солідарному стягненню підлягає пеня за період з 01 березня 2024 року (як зазначено у розрахунку), нарахована на розмір заборгованості, що фактично виникла у січні 2024 року, по 01 травня 2024 року (як зазначено у розрахунку) у розмірі 78,98 грн. В той же час, позивачем не надано доказів того, що відповідач [PERSON] у період з 01 листопада 2021 року по 30 червня 2025 року був споживачем послуг позивача щодо постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] . Отже в задоволенні позову АТ «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії (на опалення місць загального користування, допоміжних приміщень та функціювання внутрішньобудинкових систем опалення будинку) необхідно відмовити. Оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме солідарному стягненню з відповідачів [PERSON] , [PERSON] заборгованості за період з 01 листопада 2021 року по 30 червня 2025 року у розмірі 12 931,07 грн, плату за абонентське обслуговування у розмірі 355,68 грн, пеню у розмірі 78,98 грн, 3% річних у розмірі 278,80 грн та інфляційні нарахування в сумі 1 051,30 грн. При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимоги до кожного. З огляду на викладене та

Outcome: partial