Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 26.04.2018 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, в зв`язку із чим підписав анкету-заяву про надання банківських послуг. Положеннями анкети-заяви визначено, що остання разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідачу було видано кредит в сумі 20000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. У зв`язку з порушенням позичальником взятих на себе кредитних зобов`язань, станом на 16.06.2025 року утворилася заборгованість в розмірі 46970 грн. 36 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору. \~ \~ \~ \~У відзиві на позов представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не представлено доказів на підтвердження встановлення відповідачу кредитного ліміту, його розміру, видачі платіжної картки та строку її дії; не долучено виписки по відповідному картковому рахунку. Тобто не надано доказів на підтвердження виконання банком умов договору в частині видачі кредиту, його розміру та користування кредитними коштами відповідачем. В анкеті-заяві відсутні умови договору про встановлення кредитного ліміту, його розміру, порядку видачі, відповідальності у вигляді відсотків, неустойки. До позову надано лише заяву на отримання кредитної картки, яка заповнюється клієнтом, яка не є кредитним договором. Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифи не містять підпису відповідача та позивачем не доведено, що саме ці Умови та Правила і Тарифи розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву. В розрахунку заборгованості не зазначено формули розрахунку, що в свою чергу унеможливлює встановити з чого вона складається та яким чином розрахована. \~ \~ \~ \~Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 12.08.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено останню до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням осіб. \~ \~ \~ \~В призначене судове засідання представник позивача не з`явився. В позовній заяві та поданому разом із нею клопотанні позивач в разі неявки його представника просив розглядати справу за його відсутності. \~ \~ \~ \~Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, наведених у поданому відзиві. Враховуючи клопотання позивача, призначення справи до розгляду в спрощеному позовному провадженні, суд у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України визнав за можливе провести розгляд справи по суті за відсутності представника позивача, на підставі наявних матеріалів справи. \~ \~ \~ \~Перевіривши доводи викладеними сторонами в заявах по суті справи, заслухавши пояснення представника відповідача під час вступного слова та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно із ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона\~підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. В ст.3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12\~ст.11 Закону №675-VIII від 03.09.2015 року). Статтею 12 Закону №675-VIII від 03.09.2015 \~року визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Під час розгляду справи встановлено, що в жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив новий проект «Monobank», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. З долучених до позову матеріалів вбачається, що 26.04.2018 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, в зв`язку із чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, в якій просив відкрити на її ім`я поточний рахунок у гривні, номер якого вказано в анкеті-заяві. Положеннями п.п.1,2,3 анкети-заяви визначено, що проставленням власноруч, свого підпису під цією анкетою-заявою, відповідач підтверджує, що надані ним документи є чинними (діючими) та наведені вище копії відповідають оригіналу. Погодився, що ця заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. Відповідно до п.6 анкети-заяви її підписанням відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватись для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. Визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки і власноручним підписом на документах на паперових носіях. Підтвердив, що всіх наступні правочини можуть вчинятись нею або банком з використанням електронного цифрового підпису. Згідно п.9 анкети-заяви відповідач підтвердив, що ця анкета-заява є також заявою на відкриття рахунку. Пунктом 11 анкети-заяви встановлено, що усе листування щодо цього договору відповідач просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору. Особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Таким чином, вказана анкета-заява від 26.04.2018 року, яка містить підпис відповідача з копіями паспорту та РНОКПП останнього, свідчить про укладення між сторонами договору про надання банківських послуг. Надана банком довідка про розмір встановленого кредитного ліміту та виписка про рух коштів по картці, підтверджують видачу відповідачу платіжної картки [NUMBER] , встановлення початкового кредитного ліміту в розмірі 2000 грн., який в подальшому було збільшено до 20000 грн. З виписки про рух коштів також вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами, здійснюючи оплати в магазинах, на автозаправках, за послуги операторів мобільного зв`язку, інші поповнення та перекази, що було неможливим без виконання з боку банку своїх зобов`язань за договором в частині видачі відповідачу платіжної картки та встановлення кредитного ліміту. Як зазначив позивач, відповідач належним чином свої зобов`язання за договором не виконувала, в зв`язку із чим, згідно наданого розрахунку, станом на 16.06.2025 року утворилася заборгованість в розмірі 46970 грн. 36 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд приходить до висновку, що позивач має право вимагати захисту своїх прав в судовому порядку, шляхом зобов`язання виконати боржника свій обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. \~ \~ \~ \~Поряд з цим, суд перевіряючи доводи та заперечень сторін також враховує наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24.09.2014 року (провадження №6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).\~У заяві позичальника від 18.02.2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18.02.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20.02.2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625,1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.01.2020 року у справі №643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 18.03.2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19)». Враховуючи вказані правові висновки Верховний Суд в своїй постанові від 18.05.2022 року у справі №697/302/20, провадження №61-2498св22, за позовом АТ «Універсал Банк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг, оформлених анкетою-заявою про надання послуг в рамках проекту «monobank», зазначив, що в анкеті-заяві особа просила відкрити\~поточний рахунок та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви, а строки здійснення періодичних платежів не встановлені,\~процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру; вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625,1048 ЦК України, банк не пред`явив. Оскільки в анкеті-заяві\~строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом та зарахував ці кошти на погашення тіла кредиту, зменшивши суму заборгованості за тілом кредиту за рахунок протиправно списаних банком відсотків. З урахуванням того, що в анкеті-заяві\~ процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, то в стягненні процентів за користування кредитом, пені, комісії суд першої інстанції відмовив вірно, але помилився в частині мотивів такої відмови. Частиною 4 ст.263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду, суд першої інстанції приймає до уваги, що в анкеті-заяві від 26.04.2018 року відсутні умови щодо сплати процентів за користування кредитом, їх розміру та порядку нарахування. В своєму позові банк вимог про стягнення процентів не заявляв. Долучений до позову витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні послуг щодо продуктів «monobank» наданий в редакції, що затверджена 24.11.2021 року та які набули чинності з 27.11.2021 року, в той час як договір з відповідачем укладено 26.04.2018 року. Ані вказаний витяг, ані долучені Тарифи, Паспорт споживчого кредиту не містять підпису відповідача на цих документах, або їх підписання електронним підписом. Відповідних доказів, а також доказів тому, що саме ці Умови та Тарифи діяли на момент укладання договору з відповідачем, позивачем суду не представлено. Таким чином, вказані вище витяг з Умов, Тарифів та Паспорт споживчого кредиту не визнаються судом належними та допустимими доказами, що свідчать про погодження сторонами умов в частині процентів за користування кредитними коштами. \~ \~ \~ \~В частині доводів представника відповідача щодо неприйняття до розгляду долученої до відповіді на відзив виписки про рух коштів по картці, як неналежного доказу, суд враховує, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п.п.59,62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц, провадження №61-3689св21. Також суд вважає необгрунтованими доводи сторони відповідача, що кредитний ліміт встановлювався в розмірі 20000 грн., а позивачем заявлено до стягнення заборгованість за тілом кредиту в сумі 46970 грн. 36 коп., оскільки згідно долучених до позову розрахунку та виписки вбачається, що така заборгованість за тілом кредиту виникла внаслідок овердрафту. Поряд з цим, суд також враховує, що згідно виписки про рух коштів по картці та розрахунку заборгованості вбачається, що 31.01.2020 року, 29.02.2020 року, 31.03.2020 року та 30.04.2020 року позивачем було нараховано відсотки на загальну суму 6509 грн. 49 коп.; 01.02.2020 року та 01.03.2020 року пеню на загальну суму 150 грн., розмір та порядок нарахування яких, як зазначалось вище судом, сторонами у передбаченому законом порядку не погоджувався та на погашення яких банк, таким чином, неправомірно та безпідставно списав внесені відповідачем кошти в сумі 6509 грн. 49 коп. на погашення відсотків, а кошти в сумі 150 грн., нараховані, як пеня, включив до заборгованості за тілом кредиту. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про необхідність зменшення суми заборгованості за тілом кредиту, що підлягає стягненню на суму 6659 грн. 49 коп. (6509,49 + 150). В зв`язку з цим, позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання банківських послуг від 26.04.2018 року, яка утворилась станом на 16.06.2025 року, в сумі 40310 грн. 87 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту. В іншій частині в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог (85,82% від ціни позову), з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2598 грн. 63 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial