Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» Пархомчук С.В. звернувся до суду із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь товариства заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №190538 від 28.04.2021 в розмірі 15 300 грн. 00 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового у розмірі 2 422 грн. 40 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.04.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено кредитний договір №190538 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердила, що вона ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 Цивільного кодексу України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладання договору. Відповідно до пункту 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 3\~000 грн. 00 коп., дата надання кредиту: 28.04.2021, строк кредиту: 20 днів, валюта кредиту: UAH, стандартна процентна ставка 2% в день або 730% річних. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 25.06.2024 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 15\~300 грн. 00 коп., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі становить 3 000 грн 00 коп. та простроченої заборгованості за процентами в розмірі становить 12\~300 грн. 00 коп. 17.02.2022 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» укладено договір факторингу №01-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань зі своєчасного їх повернення відповідач не виконала, у зв`язку із чим позивач і вимушений звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, однак, згідно змісту наданої відповіді на відзив, просив суд розгляд справи проводити без участі представника позивача, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, її представник адвокат Шевцова Л.В. надала до суду клопотання, згідно якого просила суд розглянути справу за відсутності сторонн відповідача та просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Згідно змісту відзиву на позов, відповідач [PERSON] просить суд відмовити ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки вважає не доведеним позивачем факт отримання нею кредитних грошових коштів в розмірі 3\~000 грн. 00 коп., а також не погоджується із нарахуванням процентів за користування кредитом з підстав виходу позивачем за межі строку кредитування при їх нарахуванні. Окрім того, відповідач вважає завищеною суму витрат, понесених позивачем на оплату правничої допомоги. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторони позивача та відповідача на підставі письмових матеріалів справи. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~ Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступних висновків. Згідно частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~частини 1\~ статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. В судовому засіданні встановлено, що 28.04.2021 між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір №190538 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (а.с. 35-38). За умовами договору відповідачу був наданий кредит у розмірі 3 000 грн. 00 коп. на строк 21 день, зі сплатою процентів у розмірі фіксованої ставки 2 % за добу або 730% річних. Згідно пункту 1.4 кредитного договору №190538 від 28.04.2021, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. На виконання вимог пункту 1.4 кредитного договору №190538 від 28.04.2021 відповідачем були зазначені реквізити платіжної банківської карти [NUMBER] для перерахування кредитних коштів. Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору №190538 від 28.04.2021, товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 3\~000 грн. 00 коп., дата надання кредиту: 28.04.2021, строк кредиту: 20 днів, валюта кредиту: UAH, стандартна процентна ставка 2% в день або 730% річних. Відповідно до пункту 6.7 кредитного договору №190538 від 28.04.2021, підписання вказаного договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства. Електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 статті 1047 Цивільного кодексу України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 1 статті 1055 Цивільного кодексу України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно статті 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно частин 4, 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Згідно частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір №190538 про надання фінансового кредиту від 28.04.2021, укладений між ТОВ «Займер» та [PERSON] , підписано електронними підписами з одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Виходячи із вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених фактичних обставин справи вбачається, що відповідачем було укладено в електронній формі кредитний договір №190538 про надання фінансового кредиту від 28.04.2021 на суму кредиту 3 000 грн. 00 коп. та отримано кредитні кошти за договором у вказаному розмірі на зазначений відповідачем картковий рахунок. При цьому, договір підписаний електронними підписами, використання яких є неможливим без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Грошові кошти в сумі 3 000 грн. 00 коп. були зараховані ТОВ «Платежі онлайн» 28.04.2021 о 20:02:08 на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , який остання вказала у кредитному договорі, що підтверджується інформаційною довідкою за вих. №3421/05 від 20.05.2024 (а.с. 23). Зазначений вище доказ спростовує твердження відповідача щодо відсутності доказів фактичного отримання нею від позичальника грошових коштів. Окрім того, на спростування факту отримання відповідачем грошових коштів у зазначеному розмірі останньою не надано суду жодного доказу, зокрема у вигляді виписки з банківського рахунку тощо. Тобто, в судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Займер» свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі, надавши їй визначені договором кредитні кошти. 17.02.2022 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» укладено договір факторингу №01-17/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Згідно пункту 1.1 Договору факторингу №01-17/02/2022 від 17.02.2022, предметом даного договору є право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до змісту Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №01-17/02/2022 від 17.02.2022, ТОВ «Фінансова компанія «Кеш ту гоу» отримало право грошової вимоги до [PERSON] . Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідач взяті на себе за договором зобов`язання перед первісим кредитором ТОВ «Займер» не виконала, оскільки не вносила платежі, передбачені умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, згідно наданої позивачем виписки з особового рахунку за Кредитним договором №190538 та Розрахунку заборгованості за Договором №190538 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 28.04.2021, станом на 21.05.2024 загальний розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту становить 3 000 грн. 00 коп. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи матеріали справи, документи, суд вважає достовірно доведеним факт невиконання зобов`язання відповідачем, що випливає з кредитного договору, в частині повернення суми тіла кредиту в сумі 3\~000 грн. 00 коп., у зв`язку із чим суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором кредиту в цій частині законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Однак, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по процентам підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Пунктом 1.2 кредитного договору №190538 від 28.04.2021 сторони погодили строк кредитування, який складає 21 день, тобто до 18.05.2021. Пунктом 1.3 кредитного договору №190538 від 28.04.2021 встановлено розмір процентної ставки 2% на добу. Тип процентної ставки фіксована. Без письмової згоди клієнта товариство не має права збільшувати фіковану процентну ставку за договором. Тобто, виходячи зі змісту пунктів 1.2, 1.3 кредитного договору №190538 від 28.04.2021, сума процентів, які підлягають до сплати відповідачем за користування кредитними коштами протягом всього періоду кредитування, становить 1 260 грн. 00 коп., тобто проценти, нараховані в межах строку кредитування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Згідно зі статтею 12 Цивільного процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 77 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості по процентам в зазначеному ним розмірі, і, як наслідок, суд не погоджується з правомірністю нарахованих відсотків у розмірі 12\~300 грн. 00 коп., у зв`язку із чим приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині, та вважає за необхідне стгнути з відповідача на користь відповідача розмір процентів в розмірі 1\~260 грн. 00 коп. Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги, згідно заяви представника ТОВ «Кеш ту гоу» від 22.10.2024, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частиною 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». На підтвердження понесення витрат на оплату правничої допомоги представником позивача надано суду: довіреність; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копію договору про надання правової допомоги від 29.12.2023; копію акту про отримання правової допомоги від 21.10.2024 з детальним описом робіт виконаних адвокатом на суму 10\~500 грн. 00 коп., з яких 10\~000 грн. 00 коп. витрати на правничу допомогу, 500 грн 00 коп. витрати на канцелярські витрат. Згідно пункту 3.1 договору про надання правової допомоги від 29.12.2023, укладеного між ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» та адвокатом Пархомчук С.В., вартість правової допомоги адвоката (гонорар) обчислюється, виходячи із фактично затрачених годин роботи адвоката (погодинна оплата), та розраховується, виходячи з вартості години роботи адвоката, яка встановлюється сторонами у розмірі 2 000 грн. 00 коп. за одну годину фактично витраченого часу на надання правової допомоги. Відповідач [PERSON] заперечує проти стягнення з неї на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10\~500 грн. 00 коп., оскільки, на її думку, такий розмір є завищеним. За викладених вище обставин та з урахування того, що справа не є складною, не потребувала від правника значних зусиль та часу, існує усталена судова практика у справах зазначеної категорії, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог та приймаючи до уваги досліджені в судовому засіданні надані представником позивача письмові докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, суд із врахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат, понесених останнім на оплату правничої допомоги в розмірі 2 000 грн 00 коп. Оскільки статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та з урахуванням факту часткового задоволення позовних вимог ТОВ «Кеш ту гоу» на 27,84 % (4 260 грн. 00 коп. задоволена сума до стягнення, при сумі позову 15 300 грн. 00 коп.), суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума судового збору в розмірі 674 грн. 39 коп. (2 422 грн. 40 коп. * 27,84 %).

Outcome: partial