Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Малькут О.О. звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи Служби у справах дітей Хмельницької міської ради, про встановлення факту самостійного утримання та виховання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.08.2009 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції, актовий запис № 1479 від 29.08.2009р Від шлюбу\~у подружжя\~є двоє\~дітей:[PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 25 жовтня 2012р. серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницькою міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 04 травня 2016 року серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області. Даний шлюб було розірвано на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 06.11.2024 року. Фактично утриманням, вихованням, організацією навчання, лікування дітей займається лише [PERSON] , що підтверджується довідкою з КЗ загальної середньої освіти «Ліцей №10 Хмельницької міської ради» від 13.01.2025p. за № 01-38/09 та довідкою від 13.01.2025p. за № 01-38/10. Згідно рішення\~Хмельницького міськрайонного\~суду \~по справі\~№686/206461/24\~від 06.11.2024р.\~підтверджено той\~факт,\~батько [PERSON] \~разом з\~ [PERSON] \~та неповнолітніми\~дітьми не\~проживають,\~також [PERSON] \~участь у\~вихованні та\~утриманні неповнолітніх\~дітей не\~бере.\~Неповнолітні діти\~постійно \~проживають з\~матір`ю\~ [PERSON] \~та \~перебувають на\~повному фінансовому\~та матеріальному\~утримані матері,\~яка виконує\~обов`язки щодо\~розвитку па\~виховання дітей.\~Батько неповнолітніх\~дітей [PERSON] \~з 08.05.2025\~року і\~по теперішній\~час перебуває\~за кордоном,\~що підтверджується\~копією його\~закордонного паспорту.\~Також факт\~самостійного утримання\~та виховання\~своїх неповнолітніх\~дітей підтверджується\~також наступними\~доказами:\~копією акту\~про фактичне\~проживання від\~28.01.2025\~р.,\~видане ОСББ\~22/1\~по вул.\~М.\~Залізняка «Джерело»\~також актом\~обстеження житлового\~приміщення від\~05.02.2025\~р.\~КЗ загальної\~середньої освіти\~«Ліцей №10\~Хмельницької міської\~ради» від\~13.01.2025p.\~за №\~01-38/09\~та довідкою\~від 13.01.2025p.\~за №\~01-38/10,\~копіями декларацій\~№ 0001-5М7Т-Н110 та № 0001-ТНХТ-Н110 У [PERSON] як мати, що самостійно виховує двох дітей, виникла необхідність у встановленні факту такого самостійного виховання та утримання дітей. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддям від 21.04.2025 року головуючим суддею визначено суддю Хараджу Н.В. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.04.2025 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. 02.05.2025 року на виконання ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.04.2025 року від представника позивача адвоката Малькута О.О. надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.05.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 09.06.2025 року на 12 год. 30 хв. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09.06.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.07.2025 року на 09 год. 20 хв. 09.07.2025 року судове засідання було відкладено на 29.09.2025 року на 10 год. 15 хв., за клопотання представника позивача. 29.09.2025 року судове засідання повторно було відкладено за клопотанням представника позивача на 23.10.2025 року на 12 год. 10 хв. В судовому засіданні 23.10.2025 року представник позивача адвокат Малькут О.О. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив його задовольнити. Додатково зазначив, що встановлення вказаного факту, хоча це не зазначено в позовній заяві, треба позивачці у зв`язку з тим, що вона є військо службовцем, самостійно виховує дітей та бажає розірвати контракт з військовою частиною. Інші учасники процесу будучи належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явились. 17 жовтня 2025 року на адресу суду від представника служби у справах дітей Хмельницької міської ради Левицької Ю.В. надійшла заява, в якій підтримує письмові пояснення, надіслані раніше, та просить проводити розгляд справи за відсутності представника. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У справі, яка є предметом перегляду, позивачка просить встановити факт, що вона самостійно утримує та виховує малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу. За частиною 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин 1-4 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.11.2024 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та задоволено позовну вимогу щодо стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини матір`ю необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Схожі висновки містяться в постановах Верховного Суду від 06 листопада 2024 року у справі №468/1025/23 (провадження №61-14070св23), від 27 березня 2025 року у справі №353/886/24 (провадження №61-15497св24) та інших. В справі, яка розглядається судом встановлено, що неповнолітні діти сторін проживають разом з матір`ю, а батько [PERSON] не позбавлений батьківських прав. Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Позивачка просить встановити факт самостійного виховання та утримання нею неповнолітніх дітей, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для батька дітей. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст.ст. 35-36, §90). Доведення факту одноосібного виховання й утримання дитини матір`ю пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самих дітей, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема, від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання й утримання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Така позиція відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22 (провадження №14-132цс23). Суд вважає, що для підтвердження факту самостійного виховання неповнолітніх дітей обов`язковим елементом є підтвердження виключних (непереборними / винятковими / неординарними / особливими) у конкретних життєвих ситуаціях (наприклад: особа, яка розлучена та самостійно здійснює обов`язки по вихованню та утриманню дитини, в той час коли інший з батьків позбавлений фактичної змоги виконувати свої обов`язки; батько або матір не беруть участі у вихованні та утриманні дитини або зникли, проте не визнані судом безвісно відсутніми або такими, що позбавлені батьківських прав; якщо один з батьків перебуває на окупованій території, в полоні і не може фактично виховувати та утримувати дитину тощо). Наведені вище виключні обставини у даній справі відсутні, а також в позові не зазначено для чого саме позивачці потрібно встановлення цього факту, а те що в судовому засіданні представник позивача адвокат Малькут О.О. повідомив, що встановлення вказаного факту позивачці потрібно для того щоб розірвати контракт з військовою частиною, не підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами. Крім того саме по собі перебування батька за кордоном та проживання дітей з матір`ю в Україні, укладення нею декларації з лікарем щодо дітей й довідки з освітнього закладу, достеменно не свідчить про самостійне їх виховання та утримання, а також не звільняє батька від його обов`язку виховувати та утримувати дітей. Більш того, з батька [PERSON] на користь матері [PERSON] стягуються аліменти на утримання їх спільних дітей: [PERSON] та [PERSON] , з чого слідує, що батько також приймає участь в утриманні їх спільних дітей. На підтвердження свої позовних вимог, позивачкою долучено до позовної заяви копію акту обстеження житлового приміщення від 05.02.2025 року, копію акту про фактичне місце проживання від 28.01.2025 року, копії довідок КЗ ЗСО «Ліцей №10 Хмельницької міської ради» від 13.01.2025 р. за №01-38/09, № 01-38/10, копії декларацій № 0001-5М7Т-Н110 та № 0001-ТНХТ-Н110, копію закордонного паспорту [PERSON] . Разом з тим, позивачкою не доведено факту ухилення відповідача від участі у вихованні та утриманні дітей, а надані докази підтверджують лише факт проживання дітей з нею. Суд звертає увагу, що свідоме ухилення одного з батьків від участі у вихованні та утриманні дитини може бути підтверджене лише рішенням суду у разі вирішення питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Тобто, захист порушених прав у зв`язку самоусуненням від виконання батьківських обов`язків має розглядатись в іншому порядку шляхом пред`явлення позову про позбавлення батьківських прав, а не позову про встановлення факту самостійного виховання дитини. Такий підхід до вирішення цієї справи відповідає мотивам, з яких виходила Велика Палата Верховного Суду у справі №201/5972/22 (провадження №14-132цс23). Згідно статей\~12,13,81 ЦПК України\~обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Зважаючи на вказані обставини та враховуючи, що обов`язок батьків виховувати та утримувати дітей є невід`ємним, а встановлення факту протилежного у позовному провадженні можливе лише під час вирішення спору про позбавлення батьківських прав, суд не вбачає необхідних та достатніх умов для встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини матір`ю, а тому в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити. На підставі ст.ст.\~10,\~12,13,\~18,\~81,\~258,\~259,\~263-265,\~352,\~354,\~355 ЦПК України, -

Outcome: dismissed