Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Позивачка звернулась\~до Нікопольського\~міськрайонного суду\~Дніпропетровської області\~з позовом\~до[PERSON] про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої ушкодження здоров`я. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона є пенсіонеркою та проживає за адресою: [ADDRESS] . По сусідству з нею, у квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] -\~відповідач по\~справі, який у своїй квартирі утримує собаку бультер`єра англійського\~стафордширського (собака бійцівської породи). 11.12.2023 року, приблизно о 16-00 годині, вона вийшла зі своєї квартири та зустріла свою сусідку, поспілкувавшись з якою пішла до свого сараю, який розташований біля її будинку, щоб закрити курей та качок на ніч. Шлях до сараю проходить біля сараю, який належить матері відповідача [PERSON] . Порівнявшись з вказаним сараєм, на неї несподівано накинувся собака відповідача та почав кусати за лице та тіло, чим наніс важкі рвані рани. Відповідач вибіг зі свого сараю та почав відтягувати свою собаку. Але, ані відповідач, ані інші члени його сім`ї у момент нападу та негайно після цього не спромоглись підійти для надання допомоги та щоб переконатись у тому, що пошкодження, завдані собакою відповідача, не загрожують її життю та здоров`ю. В цей же день вона звернулась за медичною допомогою до травматологічного відділення КП «Міська лікарня № 4», де їй зупинили кровотечу, зашили рани та зробили перев`язку. 21.12.2023 року вона звернулась до Нікопольського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою про те, що 11.12.2023 року сусідська собака її покусала. В ході розгляду її звернення був встановлений факт спричинення їй 11.12.2023 року тілесних ушкоджень. Згідно висновку № 161 від 04.03.2024 року судово-медичного експерту Нікопольського районного відділення СМЕ Мухіна О.С., у неї виявлене тілесне ушкодження у вигляді вкушеної рани волосяної частини голови, вкушених ран обличчя, вкушених ран правої верхньої кінцівки та спини, синця спини. Дані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно пункту 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень). Повідомленням про результати розгляду звернення Нікопольським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровський області від 29.12.2023 року, яке було їй вручено 21.03.2024 року, повідомлено, що, у зв`язку з відсутністю достатніх ознак кримінального правопорушення, відповідно до діючого законодавства України, перевірку завершено та внесення матеріалів до ЄРДР не є можливим, оскільки вбачаються цивільно-правові відносини, які розглядаються судом в порядку цивільного судочинства. Тому, на підставі викладеного, позивачка змушена звернутись до суду та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 10\~825 грн. 00 коп., а також моральну шкоду, яку позивачка оцінила в розмірі 50\~000 грн. 00 коп. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2025 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів (а.с.50-51). Відповідно до ч.1\~ ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.53), своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, скористався та подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає наступне. Так, пред`явлені позовні вимоги не визнає та просить суд в задоволенні позову відмовити, оскільки стороною позивача, в розумінні вимог чинного законодавства, належні та допустимі докази надані не були. Зокрема, подані квитанції, на загальну суму в розмірі 10\~825 грн. 00 коп., викликають сумнів, оскільки з них: 2 727 грн. 00 коп. витрати на лікування, решта 7 410 грн. 30 коп. витрати на пальне. Тобто, сума, в розмірі 7 410 грн. 30 коп., на думку відповідача, є недоведеною, так як не можливо встановити, чи дійсно дані витрати пов`язанні з поїздками до лікарні, з метою отримання допомоги (лікування), внаслідок укусу собаки. Таким чином, відповідач вважає, що докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях, внаслідок чого подані квитанції не можуть бути прийнятті до уваги. Тому, на підставі викладеного, просить суд в задоволенні позову відмовити повністю (а.с.56-58). Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ ст.6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Суддя, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані стороною докази, з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, приходить до наступних висновків. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог\~ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до\~ ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно практики ЄСПЛ, змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності, у такому розумінні, урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатись у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Статтею 263 ЦПК України\~ передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом, відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. За вимогами\~ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Як вбачається з викладених обставин, підставою для звернення [PERSON] з даним позовом, є завдання їй тілесних ушкоджень у вигляді вкушеної рани волосяної частини голови, вкушених ран обличчя, вкушених рани правої верхньої кінцівки та спини, синця спини, які, в свою чергу, відповідно до висновку № 161 від 04.03.2024 року судово-медичного експерту Нікопольського районного відділення СМЕ [PERSON] , відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я (згідно пункту 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень) (а.с.11-12). Відповідно до п.3 ч.2\~ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України). Відповідно до вимог п.п.8, 9 ч.2\~ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позивачка у поданій позовній заяві, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, зазначила, що, при визначенні розміру шкоди, мають застосовуватись положення ст.23\~та ч.1 ст.1166,\~ 1167,\~1192 Цивільного кодексу України. Суд, при вирішенні даного позову, вважає за необхідне зазначити, що статтями\~22,\~1166 Цивільного кодексу України\~встановлені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, при наявності яких в особи настає відповідальність за її заподіяння, а\~статтею 1177 ЦК України\~передбачена можливість відшкодування (компенсації) шкоди особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Так, статтею 22 ЦК України\~передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду, на підставі ст.1166 ЦК України,\~настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди. Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК України, необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого (мова йдеться про реальні збитки та упущену вигоду - ст.22 ЦК України); в) прямий причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу, незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов одночасно є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Пленум Верховного Суду України роз`яснив судам, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що, відповідно до ст.ст.440, 450\~ЦК (ст.ст.1166, 1187 ЦК України), шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Статтею 1177\~ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується, відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial