Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про встановлення земельного сервітуту. Позов мотивований тим, що позивачка являється власником житлового будинку з господарськими будівлями спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 28.06.1988 p., рішення та ухвали Староміського районного суду від 06.06.2008 та від 25.08.2009 справа №2-695/08. Також позивачка являється співвласником земельної ділянки площею 0,0292 га, розташованої по [ADDRESS] кадастровий номер 0510100000:03:022:0238. Співвласником житлового будинку та земельної ділянки являється також [PERSON] , який зазначений третьої особою без самостійних вимог на стороні позивача. Власником суміжної земельної ділянки, розташованої у [ADDRESS] площею 0,0152 га кадастровий номер 0510100000:03:022:0240, являється громадянин [PERSON] та [PERSON] , яка є власником земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:03:022:0045 площею 0,0757 га розташованої по [ADDRESS] ). Так межа земельної ділянки між будинковолодіннями по [ADDRESS] та [ADDRESS] проходить на відстані менше одного метра від сарая під літерою «В» та літньої кухні «В», що підтверджується технічним паспортом на будинковолодіння виготовленим 28.10.2015 внаслідок чого позивачка не має можливості обслуговувати та проводити їх поточний та капітальний ремонт, який є вкрай необхідним через руйнування будинку. З метою врегулювання вказаного питання в досудовому порядку було надіслано на адресу відповідачів проект договору земельного сервітуту з планом, на якому відображено можливий варіант його встановлення на площу земельної ділянки, однак позивачка відповіді від них не отримала, тому спір може бути вирішений виключно в судовому порядку. З огляду на вищевикладене з врахуванням заяви про зміни предмету позову позивач просить встановити постійний\~безоплатний земельний\~сервітут на\~земельну ділянку,\~площею 0,0001\~га,\~що розташована\~в [ADDRESS] \~яка являється\~невід`ємною частиною\~земельної ділянки\~площею 0,0757\~га кадастровий\~номер 0510100000:03:022:0045\~та земельну\~ділянку площею\~0,0003\~га,\~що розташована\~в [ADDRESS] ,\~яка являється\~невід`ємною частиною\~земельної ділянки\~площею 0,0090\~га кадастровий\~номер 0510100000:03:022:0036\~для догляду\~за сараєм\~«В» та\~літньою кухнею\~«в» та\~здійснення їх\~поточного та\~капітального ремонту,\~розташованих в\~ [ADDRESS] \~належних [PERSON] \~на підставі\~договору купівлі-продажу\~від 28.06.1988\~р.,\~рішення та\~ухвали Староміського\~районного суду\~від 06.06.2008\~р.\~та від\~25.08.2009\~р.\~справа №2-695/08,\~та витягу\~з реєстру\~права власності\~від 23.09.2009\~р.,\~згідно висновку\~судової будівельно-технічної\~експертизи ТОВ\~«Незалежна судова\~експертиза і\~оцінка» №91/2023\~складений 17.03.2025\~року,\~(додаток\~№5\~до висновку). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження та витребувано в КП «ВМБТІ» інвентаризаційну справу на будинковолодіння [ADDRESS] , з Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області належним чином завірені копії документації із землеустрою на земельні ділянки: 0500100000:03:022:0238, 0510100000:03:022:0045, 0510100000:03:022:0036, а також відомості з бази даних державного земельного кадастру на технічних носіях про дані земельної ділянки. 05.06.2023 представник відповідача [PERSON] адвокат Савченко І.А. подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позовних вимог просила відмовити. Зазначила, що позивачка в досудовому порядку до відповідача не зверталась, відповідачі не чинили і не чинять перешкод позивачу при здійснення/проведенні поточного та/або капітального ремонту. Позивачем не підтверджено факту, що вона письмово зверталась до відповідачів з пропозицією щодо укладення договору сервітут, що є обов`язковою умовою. Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення земельного сервітуту за домовленістю сторін, то у суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду. Обов`язковою умовою встановлення земельного сервітуту є неможливість задоволення потреби особи, яка вимагає встановлення сервітуту в інший спосіб. Відповідач [PERSON] не може зрозуміти/з`ясувати чи проаналізувати з яких причин та що саме перешкоджає позивачу вільно та безперешкодно використовувати належне їй майно. Фактично, доводи позивача щодо необхідності встановлення сервітуту саме у такий спосіб як зазначено нею у позові, зводяться до забезпечення певного рівня комфорту в користуванні майном, а реальної необхідності, підкріпленої доказами неможливості користування майном, для встановлення сервітуту саме у визначений нею спосіб позивачем не наведено. 08.06.2023 представник відповідача [PERSON] адвокат Казеко О.І. подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач [PERSON] не погоджується з позицією позивача і вважає, що позов безпідставний на необґрунтований, та в задоволенні позовних вимог потрібно відмовити з наступних підстав. Позивачкою не зазначено з якого часу чиняться вказані перешкоди, до позову не надано жодного належного та допустимого доказу. Позивачка жодного разу при зустрічі з [PERSON] не вказала, не повідомила, не запропонувала чи попросила про встановлення сервітуту. Тобто в досудовому порядку позивач до відповідача не зверталась. Відповідачі жодним чином не чинили і не чинять перешкод позивачу у здійсненні/проведенні поточного та/або капітального ремонту. Поштове відправлення з примірниками договору земельного сервітуту відповідачу не вручене. Відповідач не знав про існування такого листа. Позивач навмисно вказала невірні телефони відправника та отримувача. Таким чином позивачем не підтверджено факту, що вона письмово зверталась до відповідачів з пропозицією щодо укладення договору сервітуту, що є обов`язковою умовою. Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення земельного сервітуту за домовленістю сторін, то у суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду. Договір, який навмисно направлявся позивачкою без мети його отримання навіть не передбачав альтернативного права встановлення на тимчасовій або платній основі. Текст зазначеного договору формувався виключно і інтересах самої позивачки. Відповідач [PERSON] не може зрозуміти/з`ясувати чи проаналізувати з яких причин та що саме перешкоджає позивачу вільно та безперешкодно використовувати належне їй майно. Незважаючи на потребу у проведенні ремонтних робіт сараю з літньою кухнею, доступ до яких ніким не обмежено, позивач до цього часу не розпочинала ремонтних робіт навіть з тієї частини будівель, якими вільно користується. Зрештою, для проведення поточного чи навіть капітального ремонту позивачу не потрібно встановлювати сервітут на постійній основі. Ремонтні роботи займають конкретно визначений проміжок часу. Крім того звіт про проведення технічного обстеження сараю (літ. В) з літньою кухнею (літ. в) датовано 13.03.2019. За умови, що звіт проведено понад три роки тому, та за відсутності будь-якого ремонту та обслуговування дана будівля на сьогоднішній день взагалі може бути зруйнованою. Фактично, доводи позивача щодо необхідності встановлення сервітуту саме у такий спосіб як зазначено нею у позові, зводяться до забезпечення певного рівня комфорту в користуванні майном, а реальної необхідності, підкріпленої доказами неможливості користування майном, для встановлення сервітуту саме у визначений нею спосіб позивачем не наведено. З огляду на вищевикладене позовні вимоги задоволенню не підлягають. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.06.2023 у справі призначено земельно-технічну експертизу. Провадження у справі зупинено. Постановою Вінницького апеляційного суду від 05.09.2023 ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08.06.2023 залишено без змін. 18.03.2025 надійшов висновок експерта від 17.03.2025 №91/2023 за результатами проведення судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21.03.2025 провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання. 17.04.2025 представник позивача адвокат Путілін Є.В. подав заяву про зміну предмету позову. 28.05.2025 в підготовчому засіданні без винесення окремого процесуального документу з занесенням до протоколу судового засідання прийнято заяву представника позивача [PERSON] адвоката Путіліна Є.В. про зміну предмету позову. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2025 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Путілін Є.В. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Савченко І.І. в задоволенні позовних вимог просила відмовити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Казеко О.І. в задоволенні позовних вимог просила відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в порядку, встановленому законодавстовом. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 06.06.2008 та ухвали Староміського районного суду м. Вінниці від 25.08.2009 (справа №2-695-08) [PERSON] є співвласником 41/200 частки житлового будинку з прибудовами господарськими будівлями та спорудами, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Дана інформація також підтверджується витягом з реєстру права власності від 23.09.2009 (а.с. 6-8, т. 1) [PERSON] і [PERSON] є співвласниками земельної ділянки площею 0,292 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 0510100000:03:022:0238, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9-10, т. 1). Власником земельної ділянки площею 0,0152 га кадастровий номер 0510100000:03:022:0240, що розташована за адресою: [ADDRESS] , являється [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 11, т. 1). [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0757 га кадастровий номер 0510100000:03:022:0045, що розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №502887 (а.с. 12, т. 1). В матеріалах справи міститься проєкт договору про встановлення земельного сервітуту датований 01.03.2023. Зі змісту договору вбачається, що [PERSON] звертається до [PERSON] , [PERSON] з метою встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку площею 0,0001 га, що розташована, в [ADDRESS] яка являється невід`ємною частиною земельної ділянки площею 0,0757 га кадастровий номер 0510100000:03:022:0045 та земельну ділянку площею 0,0003 га, що розташована в [ADDRESS] , яка являється невід`ємною частиною земельної ділянки площею 0,0090 га кадастровий номер 0510100000:03:022:0036 для догляду за сараєм «В» та літньою кухнею «в» та здійснення їх поточного та капітального ремонту, розташованих в [ADDRESS] (а.с. 21-22, т. 1). Даний договір було направлено засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» 01.03.2023 на адресу відповідачів [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 23, т. 1). ПП «Практик Буд» 13.03.2019 складено звіт про проведення технічного обстеження сараю (літ. В) з літньою кухнею (літ. в), по [ADDRESS] . За результатами проведення технічного обстеження сараю (літ. В) з літньою кухнею (літ. в), по [ADDRESS] , встановленого його невідповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації і є непридатним для експлуатації за визначенням технічного стану конструкцій: фундаментів, стін, гідроізоляції зовнішніх огороджувальних конструкцій. Внаслідок відхилень від нормативних і проектних вимог, незадовільних умов утримання об`єкта порушені вимоги, передбачені ДБН 36092***. «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». Стан зовнішніх огороджувальних конструкцій (фундаментів, стін) аварійний, дефекти та пошкодження основних конструктивних елементів споруди прогресують (замокають та руйнуються). Для забезпечення надійної та безпечної експлуатації об`єкта необхідно усунути виявлені під час його технічного обстеження недоліки (дефекти, пошкодження), зазначені в рекомендаціях (а.с. 24-31, т. 1). Судовим експертом ТОВ «Незалежна судова експертиза та оцінка» проведено земельно-технічну та будівельно-технічну експертизи, за результатами якої 17.03.2025 складено висновок №91/2023. За результатами дослідження земельної ділянки кадастровий номер 0510100000:03:022:0238 було встановлено, що відстані від господарських будівель, розташованих на даній земельній ділянці, до межі земельної ділянки становлять: від сараю «В» - 0,55 ? 0,64 м, від літньої кухні «в» - 0,32? 0,55 м, що не відповідає вимогам п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12-2019 «Планування і забудова територій». Враховуючи зазначене, можна зробити висновок, що здійснювати догляд за сараєм «В» та літньою кухнею «в», розташованих у [ADDRESS] та здійснювати їх поточний та капітальний ремонт без встановлення земельного сервітуту не вбачається можливим. На підставі проведеного дослідження, враховуючи вимоги нормативних документів, чинних в Україні у галузі будівництва та землевпорядкування на дату проведення дослідження, враховуючи результати проведеного натурного обстеження об`єктів дослідження встановлено, що у [PERSON] відсутня можливість здійснювати поточний та капітальний ремонт сараю «B» тa літньої кухні «в», що розташовані у [ADDRESS] , y зв`язку з відсутністю доступу до однієї із стін сараю «В» та однієї із стін літньої кухні «в», що пов`язано із влаштуванням паркану з металевої сітки впритул до кута літньої кухні «в» та з незначним відступом (0,41м) від будівлі сараю «В», що не відповідає вимогам п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12-2019 «Планування і забудова територій». На підставі проведеного дослідження, враховуючи вимоги нормативних документів, чинних в Україні у галузі будівництва та дослідження, з урахуванням наявних у матеріалах цивільної справи проведення висновок, що встановити земельний сервітут на земельну документів, можна зробити висновок, що встановити земельний сервітут на земельну ділянку кадастровий номер 0510100000:03:022:0045, площею 0,0757 га, що розташовується за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку кадастровий номер 0510137000:03:022:0036, площею 0,0090 га, що розташовується за адресою: [ADDRESS] , для забезпечення можливості обслуговування господарських будівель - сарая «В» та літньої кухні «в», розташованих у [ADDRESS] , та забезпечення можливості здійснення їх поточного та капітального ремонту, технічно можливо. На розгляд суду надається технічно можливий варіант 1 встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку кадастровий номер 0510100000:03:022:0045, що розташовується за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку кадастровий номер 0510137000:03:022:0036, що розташовується за адресою: [ADDRESS] , для забезпечення можливості обслуговування господарських будівель - сарая «В» та літньої кухні «в» розташованих у [ADDRESS] , та забезпечення можливості здійснення їх поточного та капітального ремонту, про що зазначено в дослідній частині висновку в таблицях №1-№2 та графічно відображено у додатку 5 до висновку. При проведенні дослідження інформації з електронного документу формату XМL на земельну ділянку кадастровий номер 0510100000:03:022:0238, площею 0,0292 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовується за адресою: [ADDRESS] , було встановлено, що здійснювати догляд за сараєм «B» та літньою кухнею «в», розташованих у [ADDRESS] , та здійснювати їх поточний та капітальний ремонт без встановлення земельного сервітуту не вбачається можливим, оскільки відстані від даних господарських будівель до межі земельної ділянки не відповідають вимогам п. 6.1.41 ДБН Б.2.2-12-2019 «Планування і забудова територій» (а.с. 11-33, т. 2). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Згідно із ч.1 ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За положеннями ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачу на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка кадастровий номер 0510100000:03:022:0238, власниками суміжних земельних ділянок є [PERSON] і [PERSON] . Позивач позбавлена можливості проходу та обслуговування об`єктів нерухомого майна, порушені права власника земельної ділянки, що належить позивачеві. Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Статтею 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Відповідно до положень частин першої-третьої статті 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту (частина перша, друга статті 404 ЦК України). Особливості та порядок встановлення земельного сервітуту визначено ЗК України. Стаття 98 ЗК України визначає право земельного сервітуту як право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Статтею 100 ЗК України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Враховуючи зазначене, сервітут в першу чергу це право користування чужою земельною ділянкою, що полягає, зокрема, у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Тобто предметом земельного сервітуту є користування чужою земельною ділянкою. Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у особи, у тому числі і в користувача земельною ділянкою, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужою земельною ділянкою - земельного сервітуту. При його визначенні варто вказати конкретні параметри земельної ділянки (її частини), відносно якої встановлюється сервітут (кадастровий номер, місце розташування, площа, цільове призначення та інше). Такі відомості зазначаються в договорі сервітуту відповідно до правовстановлюючих документів власника/користувача такої земельної ділянки та відомостей Державного земельного кадастру. Суд звертає увагу на те, що із усталеної практики суду касаційної інстанції у подібних правовідносинах слідує, що сервітут може бути встановлений на підставі рішення суду лише у випадку, якщо власник земельної ділянки відмовляється укласти угоду про встановлення земельного сервітуту або сторони не можуть дійти згоди про його умови. У такому випадку позивачем має бути доведено факт вжиття ним заходів вирішення спору у досудовому порядку (постанова КГС у складі Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 920/1121/17). Таким чином, звертаючись до суду з вказаним позовом позивач надав суду докази того, що він звертався до відповідачів з пропозицією встановлення земельного сервітуту, однак відповідачі відповіді не надали. Отже, позивачем в даному випадку надано суду достатньо доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обмеження сервітутом чужої земельної ділянки, при цьому позивачем доведено, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Вивчивши матеріали справи, беручи до уваги наведені норми закону, та те, що в інший спосіб задовольнити потреби позивача немає можливості, суд приходить до висновку про необхідність встановлення постійного безоплатного сервітуту на право проходу на земельну ділянку кадастровий номер 0510100000:03:022:0045 та земельну ділянку кадастровий номер 0510100000:03:022:0036 для догляду за сараєм «В» та літньої кухнею «в» та здійснення їх поточного та капітального ремонту, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи ТОВ «Незалежна судова експертиза і оцінка» 391/2023 від 17.03.2025 (додаток №5 до висновку). Суд вважає, що сервітут, який позивач просить встановити є найменш обтяжливим для власників земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] , позаяк це підтверджено висновком експерта у справі і не спростовано іншими доказами. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами визначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Представник відповідача [PERSON] адвокат Савченко І.А. подала письмові заперечення на заяву представника позивача про стягнення судових витрат з відповідачів. Зазначила, що 17 червня 2025 року у своїй заяві про зміну предмету позову представник позивачки у прохальній частині зазначив: «Судові витрати залишити за позивачем» На стадії судових дебатів, представник позивача подав окрему заяву про стягнення судових витрат із відповідачів. Вважає, що така заява є безпідставною та процесуально недопустимою, оскільки суперечить зміст позовних вимог, заявлених позивачем. Посилання представника позивача на «описку» є безпідставним, оскільки адвокат, формуючи заяву про зміну предмету позову свідомо обрав саме це формулювання, розуміючи його зміст та правові наслідки. Тому спроба тлумачити зазначене формулювання як описку фактично означає зміну процесуальної позиції після подання заяви, що виходить за межі заявлених вимог та суперечить принципам диспозитивності та змагальності цивільного процесу. Подання заяви про розмір судових витрат після закінчення розгляду справи по суду суперечить процесуальним строкам. Суд не погоджується з доводами представника відповідача щодо стягнення судових витрат, оскільки судові витрати не є позовною вимогою, вони не стосуються предмета матеріально-правового спору (захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу), а є процесуальним інститутом. Їхнє регулювання здійснюється виключно процесуальними нормами (глава 8, статті 133141 Цивільного процесуального кодексу України, далі ЦПК України). Виправлення технічної неточності (описки) у частині судових витрат, яке спрямоване на встановлення їх фактичного розміру та правильного розподілу, не є зміною предмета чи підстав позову. Це уточнення лише розподілу вже існуючих і належним чином підтверджених витрат. Представник позивача подав\~заяву про\~розмір судових\~витрат у\~встановлений законом\~строк (ч. 8 ст. 141 ЦПК України), додавши документи, що підтверджують фактичне їх понесення. Таким чином, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі в сумі 1073,60 грн належить стягнути з відповідачів в рівних частинах, по 536,80 грн з кожного. В рівних частинах також підлягають стягненню на користь позивача витрати, пов`язані із проведенням експертизи в сумі 16000,00 грн, по 8000,00 грн з кожного. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Надання адвокатом Путіліним Є.В. юридичних послуг при розгляді справи в суді підтверджується, договором про надання правової допомоги №26 від 28.02.2023, детальним описом робіт №ПЄ-00001 від 08.10.2025, квитанцією до прибуткового касового ордера №081025 від 08.10.2025 про сплату адвокату гонорару в сумі 7780,00 грн. Заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в 7780,00 грн, яка полягала у підготовці адвокатом та складанні позовної заяви та інших процесуальних документів, участь у судових засіданнях, є співрозмірним із складністю справи та наданими послугами адвоката, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Тому заявлена позивачами сума витрат в розмірі 7780,00 грн є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідачів в повному обсязі, по 3890,00 грн з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved