Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" (надалі - позивач, кредитор) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] (надалі - відповідачка, позичальниця) про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1418-4790 продукту "CreditKasa" від 07.07.2024 (надалі - кредитний договір) у розмірі 12300,00 грн. та судовий збір за її подання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідачка уклали кредитний договір. Позивач надав кредит, а відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту, процентів за користування кредитними коштами та комісії не виконує, що є підставою для стягнення заборгованості. При цьому, кредитор прийняв рішення про часткове списання ( відмову від стягнення) нарахованих процентів та просить суд стягнути не повну суму боргу, а її частину. 26 серпня 2025 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання, призначене на 22 вересня 2025 року, суд відклав на 03 жовтня 2025 рік, оскільки це була перша неявка відповідача, повідомленого належним чином, і який проінформував суд про перенесення судового засідання у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні в медичному закладі. Відзиву відповідачка не подала. 03.10.2025 року відповідачка не з`явилася, її представник, адвокат Тесля О.М., в непередбачений процесуальним законом спосіб 03.10.2025 року подала заяву про відкладення справу, оскільки потребує час на ознайомлення. Суд відклав судовий розгляд на 24.10.2025 року. Представник, адвокат Тесля О.М., так і не з`явилася до суду для ознайомлення з матеріалами справи та не виявила бажання ознайомитися з ними в електронному вигляді. В судове засідання, призначене на 24 жовтня 2025 рік, сторони не з`явилися. Явка учасників справи не визнавалась обов`язковою. Позивач та його представниця повідомлені про дату та час судового засідання через електронний суд. До позовної заяви долучено клопотання від 04.08.2025 року, в якому міститься прохання про розгляду справи за відсутності позивача та погодження на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачка та її представниця повідомлені про дату та час судового засідання шляхом скерування судових повісток СМС повідомлення на їх номер телефону, які зазначені ними як засоби зв`язку. Судові повістки отримали 06 жовтня 2025 року. Відповідачка 24.10.2025 року скерувала на адресу суду заяву про чергове відкладення розгляду справи у зв`язку з захворюванням. Її представниця не проінформувала суд про причини неявки. Отже, суд вжив передбачені процесуальним законом заходи для забезпечення права учасників справи бути повідомленими про дату, час і місце розгляду справи та брати особисту участь в судових засіданнях. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав викладених в ч.2 ст.223 ЦПК України. У цій справі суд відкрив провадження 26.08.2025 року. Суд має розглянути цю справу в розумні строки, але не пізніше 25.10.2025 року ( ч. 1 ст. 275 ЦПК України). Суд тричі призначав справу до судового розгляду. Тричі відповідачка не з`являлася. Відповідачка залучила для захисту своїх інтересів професійного правника, який теж не з`явився в судові засідання 03.10.2025 року та 24.10.2025 року. Відзиву, заперечень та контраргументів та контрдоказів ні відповідачка, ні її захисниця не надали, витребувати чи забезпечити докази не просили. Участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції теж не просили. Суд не визнавав явку відповідачки обов`язковою. Надана копія даних про стан здоров`я від 22.10.2025 року не підтверджує неможливість явки в судове засідання 24.10.2025 року або участі в режимі відеоконференції, а тому є недостатнім доказом, щоб суд міг констатувати поважність неявки до суду та необхідності виходу за межі розумного строку розгляду цієї справи. Крім того, це не пояснює, чому не з`явилася представниця відповідачки. Обставин, передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України, суд не встановив, а тому виснує про відсутність підстав для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд наголошує, що зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. Суд має зважати не лише на побажання відповідачки відтермінувати судовий розгляд її справи, але й на законне сподівання позивача на своєчасний розгляд справи в розумний строк. ЄСПЛ у справі «Карнаушенко проти України» ( Заява N 23853/02, від 30.11.2006 року, п. 60) зазначив, що саме національним судам належить організовувати свої провадження таким чином, щоб вони були швидкими і ефективними. Враховуючи, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву не подала, тому у відповідності до вимог ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Суд на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, не здійснював фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. 07.07.2024 року між кредитором та відповідачем укладено кредитний договір. Кредитор відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання йому кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язузався повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом, комісію за видачу кредиту (якщо умови цього Договору передбачають сплату комісії за видачу Кредиту) та інші платежі, передбачені цим Договором у порядку, передбаченому цим Договором ( п.2.2. кредитного договору). Загальний розмір кредиту - 12300,00 грн. (пункт 4.1. кредитного договору). Дата надання/видачі Кредиту: 07.07.2024 (п. 4.2. кредитного договору). Строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику - 365 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення (виплати) кредиту 06.07.2025 року (п. 4.13. кредитного договору). Мета отримання кредиту - для задоволення особистих потреб ( пункт 2.4. кредитного договору) . Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, починаючи з дня видачі Кредиту до дати фактичного повернення всієї суми Кредиту, за наступною ставкою: Стандартна процентна ставка становить 1,50 % за кожен день користування кредитом та застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення договору і 1,18% за кожен день користування кредитом та застосовується у період з 181 дня календарного дня дії договору і до закінчення строку його дії або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту ( до тієї з зазначених дат, яка настане раніше) ( п. 4.10 кредитного договору). Комісія за видачу кредиту становить 15.00 % (п`ятнадцять цілих, нуль сотих відсотки(-ів)) від суми виданого Кредиту. Нарахування комісії за видачу кредиту здійснюється на суму виданого за цим Договором Кредиту у день видачі Кредиту (п. 4.11. кредитного договору). Детальні терміни ( дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в графіку платежів, що є невід`ємним додатком до кредитного договору ( додаток №2 до кредитного договору). Тіло кредиту позичальник має повернути 06.07.2025 року ( додаток №2 до кредитного договору). Перед укладенням договору було здійснено електронну ідентифікацію та верифікацію відповідача для входу в особистий кабінет, відповідно до п.3.5. кредитного договору. Кошти кредиту надаються шляхом безготівкового переказу кредиту на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу (п. 4.6. кредитного договору). Номер особистого електронного платіжного засобу позичальника - [NUMBER] ( розділ 13 кредитного договору). Кредитний договір містить і інші умови, пов`язані з його укладенням та виконанням. Директор позивача підписав кредитний договір та додаток №2 до нього кваліфікованим електронним підписом 07.07.2024 року Відповідачка підписала кредитний договір та додаток №2 до нього електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором А2001) 07.07.2024 року. Відповідачка взяла на себе зобов`язання повернути в передбачені договором строки кредит та сплатити проценти за користування кредитом. 07 липня 2024 року відповідачка електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором А2001) підтвердила ознайомлення з Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту "CreditKasa". На виконання п. 4.6. кредитного договору 07.07.2024 року позивач перерахував кошти відповідачці в розмірі 12300,00 грн на платіжну картку [NUMBER] через систему платежів LiqPay, що підтверджується повідомленням АТ КБ «Приватбанк» від 22.07.2025 року та довідкою позивача про перерахування суми кредиту №1418-4790 від 07.07.2024 року. [PERSON] . Заборгованість за кредитним договором, яка розрахована позивачем, станом на 14.07.2025 рік становить 66449,23 грн, з яких заборгованість по основному боргу - 12264,50,00 грн., по процентам - 54184,73 грн. Кредитор здійснював нарахування відсотків за ставкою 1,5 % з 07.07.2024 року до 02.01.2025 року, за ставкою 1,18% - з 03.01.2025 року до 06.07.2025 року (включно). 26 грудня 2023 року позивач затвердив правила акції під умовною назвою «Обмеження нарахування відсотків при примусовому стягненні заборгованості» для споживачів фінансових послуг ТОВ» "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", якими визначив умови часткового списання заборгованості шляхом зазначення про це у позовній заяві. У позовній заяві міститься повідомлення про те, що позивачем прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності шляхом часткового списання заборгованості по процентам на суму 12549,23 грн. та просить суд стягнути з відповідача 53900 грн, з яких заборгованість за кредитом - 12264,50 грн та заборгованість за нарахованими процентами - 41635,50 грн. Позивач зареєстрований як юридична особа, основним видом діяльності якої є кредитування, що підтверджується копіями виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Свідоцтвом № ІК №116 від 01.08.2013 підтверджується, що позивач зареєстрований як фінансова установа. Із встановлених обставин вбачається, що спір виник щодо заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі споживчого кредиту, що врегульовано статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) із врахуванням Закону України »Про споживче кредитування». Відповідачка підписала договір за допомогою електронного підпису, що відповідає положенням та абзацу другого частини другої статті 639 ЦК. Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України. Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки не виконання зобов`язання передбачені статтями 525, 526, 530 , 610, 611 ЦК. Кредитор виконав належним чином взятий на себе обов`язок надати кредит, що підтверджується повідомленням АТ КБ «Приватбанк» від 22.07.2025 року та довідкою позивача про перерахування суми кредиту № №1418-4790 від 07.07.2024 року. [PERSON] . У цих документах зазначено дату видачі, суму, номер договору та номер платіжної картки. Цей номер платіжної картки відповідає номеру платіжної картки, яку зазначив відповідач в кредитному договорі. У порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від належного виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. В свою чергу, відповідач не надав доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань або/чи які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20 (провадження № № 61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК. Суд погоджується із розрахованою сумую заборгованості по тілу кредиту та процентів, нарахованих відповідно до 4.10. кредитного договору. Позивач врахував погашення, які здійснила відповідачка на суму 7 600,00 грн. Водночас, Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року було внесено зміни до Закону України »Про споживче кредитування». Цей закон набув чинності 24.12.2023 року. Зокрема, ст. 8 доповнено частиною 5 такого змісту: максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. А Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 17 такого змісту: тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. З врахуванням цих змін з 24.12.2023 року до 22.04.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки становив 2,5 %, з 23.04.2024 року до 20.08.2024 року - 1,5 %, а з 21.08.2024 року - 1%. Ці зміни є чіткими та розумно передбачуваними. У цій справі суд встановив, що кредитний договір укладений 07.07.2024 року, вже за чинності Закону України № 3498-IX. Кредитор здійснював нарахування відсотків за ставкою 1,5 % з 07.07.2024 року до 02.01.2025 року, за ставкою 1,18% - з 03.01.2025 року до 06.07.2025 року ( включно). Денна відсоткова ставка впродовж всього строку кредитування становила 1,379%, тобто і після 21.08.2024 року. Перед судом стоїть завдання перевірити чи з врахуванням списаної суми процентів, заборгованість по процентам, нарахована за ставкою 1,5% та 1,18% відповідно, виходить за межі розміру максимальної денної ставки, передбаченої ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", з врахуванням пункту 17 Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. У п. 4.19 кредитного договору міститься відомості про денну процентну ставку та її розрахунок. Загальні витрати по кредиту становлять 61 905,90 грн. Позивач вирішив пробачити ( відмовитися від стягнення) 12549,23 грн заборгованості за процентами. Ця сума входить в загальну суму витрат. Отже, денна процентна ставка після часткового прощення нарахованих відсотків на суму 12 549,23 грн становить ((61905,90-12549,23)/12300)/365х100%=1%, що є в межах розміру максимальної денної ставки, передбаченої ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", з врахуванням пункту 17 Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Зроблені розрахунки, свідчать, що вимога про стягнення заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 41635,50 грн. є законною та підлягає до задоволення. Враховуючи наведені міркування, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість у розмірі 53900 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 12264,50 грн та по процентам - 41635,50 грн. Крім того, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на суму 2422,40 грн.

Outcome: approved