Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

Адвокат Царюк М.З. діючи в інтересах ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС» звернулась до суду із позовною заявою, якою просить суд скасувати арешт всього нерухомого майна, яке належить на праві власності [PERSON] . На обгрунтування позову заявник вказує, що 24.04.2008 року між ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» на [PERSON] укладено кредитний договір № 014/5142/6/14288 за умовами якого останній отримав кредит в сумі 62700 доларів США. В забезпечення виконання вказаного кредитного договору між сторонами укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передав ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» (заставодержатель) в іпотеку нерухоме майно, а саме, земельну ділянку, площею, 0,0600 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О.В. 24.04.2008 року за № 866, зареєстрованого у реєстрі за № 2862193, кадастровий номер 5120885600:02:002:0240. 20.08.2008 року між ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» на [PERSON] укладено кредитний договір № 014/25261/2/21805 за умовами якого останній отримав кредит в сумі 80000,00 доларів США. В забезпечення виконання вказаного кредитного договору між сторонами укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передав ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» (заставодержатель) в іпотеку нерухоме майно, а саме, житловий будинок, площею 236,65 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланіною В.І. 20.08.2008 року за № 2235, зареєстрованого у реєстрі за № 3090709. 02.06.2020 року між ПАТ «ФІДОБАНК» та ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС» укладено договір відступлення права вимоги відповідно до змісту якого, ПАТ «ФІДОБАНК» відступило, а ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС» прийняло право вимоги за кредитними договорами № 014/5142/6/14288 та № 014/25261/2/21805. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 23.05.2014 року у справі № 2-1281/10 стягнуто з [PERSON] на користь правонаступника ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» заборгованість за кредитними договорами в сумі 1161901,00 грн. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 28.09.2020 року у даному зобов`язанні замінено стягувача на ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС». Однак, як вказує позивач, в теперішній час наявний арешт всього нерухомого майна боржника [PERSON] , який накладений згідно постанови від 09.06.2011 року державного виконавця у межах виконавчого провадження ВП 27015182, реєстраційний номер обтяження 11275618, який, за твердженням позивача, перешкоджає у реалізації позивача пріоритетного права на звернення стягнення на іпотечне майно боржника. Представник позивача у квітні 2025 року подала заяву про розгляд справи у свою відсутність. Відповідач орган ДВС та третя особа повідомлені про дату, час та місце розгляду справи належним чином, свої доводи з приводу позовних вимог суду не представили. При таких обставинах суд вважав що перешкод для розгляду справи не має. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини: Судом встановлено, що 24.04.2008 року між ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» на [PERSON] укладено кредитний договір № 014/5142/6/14288 за умовами якого останній отримав кредит в сумі 62700 доларів США. В забезпечення виконання вказаного кредитного договору між сторонами укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передав ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» (заставодержатель) в іпотеку нерухоме майно, а саме, земельну ділянку, площею, 0,0600 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гурською О.В. 24.04.2008 року за № 866, зареєстрованого у реєстрі за № 2862193, кадастровий номер 5120885600:02:002:0240. 20.08.2008 року між ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» на [PERSON] укладено кредитний договір № 014/25261/2/21805 за умовами якого останній отримав кредит в сумі 80000,00 доларів США. В забезпечення виконання вказаного кредитного договору між сторонами укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передав ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» (заставодержатель) в іпотеку нерухоме майно, а саме, житловий будинок, площею 236,65 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланіною В.І. 20.08.2008 року за № 2235, зареєстрованого у реєстрі за № 3090709. 02.06.2020 року між ПАТ «ФІДОБАНК» та ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС» укладено договір відступлення права вимоги відповідно до змісту якого, ПАТ «ФІДОБАНК» відступило, а ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС» прийняло право вимоги за кредитними договорами № 014/5142/6/14288 та № 014/25261/2/21805. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 23.05.2014 року у справі № 2-1281/10 стягнуто з [PERSON] на користь правонаступника ВАТ «ЕРСТЕ БАНК» заборгованість за кредитними договорами в сумі 1161901,00 грн. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 28.09.2020 року у даному зобов`язанні замінено стягувача на ТОВ «ВЕРРА ФІНАНС». В матеріалах справи міститься витяг з реєстру заборон відповідно до змісту якого в теперішній час наявний арешт всього нерухомого майна боржника [PERSON] , який накладений згідно постанови від 09.06.2011 року державного виконавця у межах виконавчого провадження ВП 27015182, реєстраційний номер обтяження 11275618. Суд встановивши дійсні правовідносини, дійшов до висновку, що у позові слід відмовити, оскільки заявник обрав невірний спосіб захисту, при цьому суд виходить з наступних підстав: Законодавець у частині першій статті16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною другою статті 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Згідно із частиною першою статті 32 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті11 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до частин першої, другої, третьої та четвертої статті 57 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із статтею 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії). Згідно із статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Частини третя та четверта статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця. Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно. Таким чином, за змістом наведених положень Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року N 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статтей 57, 58 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії). Відповідно до положень статті 60 Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV і роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року N 4 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України 2004 року. Підставою обтяження майна позивача є постанова винесена державним виконавцем. Водночас позивач не вірно обрав відповідача орган ДВС, тоді як позовні вимоги мали бути пред`явлені до боржника та особи в інтересах якої виконавцем накладено арешт. Цього позивач не зробив. Тому у позові слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed