Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

28 липня 2025 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом в якому зазначила, що вона з 02 листопада 2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у якому у них народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя між ними не склалося, тому рішенням суду від 09 травня 2024 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюб діти залишилися проживати з нею та перебувають на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Самостійно забезпечити дітей всім необхідним для належного росту та розвитку вона не взмозі. Тому просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дітьми повноліття, розгляд справи просить проводити в її відсутності, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Позивачка в судове засідання не з`явилася. Ухвалою суду від 29 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено дату судового засідання. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, з невідомих суду причин, про розгляд справи належно повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, відзиву на позов, чи заяву про розгляд справи у його відсутності не подав. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 02 листопада 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі у якому у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 6, 7). В силу\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 180 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст.181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій формі. Частиною 2\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо\~\~батьківства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року\~зазначається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка та дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить із того, що відповідач, який відповідно до ст.ст.\~180,\~181 СК України\~зобов`язаний надавати утримання своїм неповнолітнім дітям до досягнення ним повноліття, є здоровим та працездатним (іншого суду не подано), а діти сторін проживають окремо від батька і потребують матеріальних витрат на харчування, забезпечення одягом, організації дозвілля, відпочинку та виховання, що є необхідним для забезпечення нормального рівня життя, суд вважає доцільним стягувати аліменти, у вказаному позивачкою розмірі, що буде об`єктивним і справедливим та не вплине на погіршення матеріального становища відповідача. На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 180-182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved