Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Короткий виклад позиції позивача та відповідача. 01.09.2025 до суду надійшла позовна заява ТОВ "Українські фінансові операції" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.03.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] в електронній формі укладений Договір № 4511678 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі - Договір). Відповідно до реквізитів Договору № 4511678 від 29.03.2024 року, укладеного між сторонами, Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «32080». На умовах, встановлених Договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язалося надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: тип кредиту кредит, сума кредиту складає 2 000 грн; строк кредиту 360 днів, із 29.03.2024 по 24.03.2025; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) - 0,375 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього у як результаті застосовано повну ставку кредитування у розмірі 2,5 % у день. Кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 2\~000\~грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку №\~ [NUMBER] , емітовану Банком ПАТ «БАНК ВОСТОК». У подальшому позичальником було підписано додатковий договір від 30.03.2024 та відповідно кошти у розмірі 2 000 грн від первісного кредитора згідно договору були надіслані платіжною системою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» на картку споживача. Зарахування кредитних коштів на платіжну карту Відповідача відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного Договору про організацію переказу коштів між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА». За інформацією в листі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА», відповідно до зазначеного договору № 4511678 від 29.03.2024 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 2000 грн. на платіжну карту [NUMBER] . За даними поденного Розрахунку заборгованості за Договором № 4511678 від 29.03.2024 у період з 29.03.2024 по 25.11.2024 включно Первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 21\~242,88\~грн. Позивач звертає увагу на пункт 1.1. Договору факторингу № 25/11/2024 від 25.11.2024, за змісто якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Відповідно до умов п. 1.3 Договору № 4511678 строк кредиту - 360 днів: із 29.03.2024 по 24.03.2025. Станом на дату укладання Договору факторингу від 25.11.2024 №25/11/2024, строк дії Договору № 4511678 від 29.03.2024 не закінчився. Тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, позивач з дати факторингу - 26.11.2024 донарахував відсотки за 118 календарних днів в сумі 11 799,9705 грн (3 999,99 грн * 2,5 % = 99,99975 грн* 118 календарних дні). Нараховані відсотки не носять штрафний характер, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Всупереч умовам Договору, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після укладання Договору факторингу та переходу права вимоги до Позивача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», ані на рахунки первісного кредитора. Отже, відповідач має заборгованість перед Позивачем за Договором № 4511678 від 29.03.2024 загальною сумою 37 042,84 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 3 999,99 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 21\~242,88 грн. та нарахованих відсотків позивачем 11 799,9705 грн. Послуговуючись нормами ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість загальною сумою 37 042,84 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 3 999,99 грн., суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором - 21\~242,88\~грн, суми заборгованості за процентами нарахованими позивачем 11\~799,9705 грн; стягнути сплачений судовий збір 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. У порядку ч. 10, 11 сті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків; Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С сума основного боргу; 3 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн. кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ». Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення. 01.09.2025 до суду через систему «Електронний Суд» надійшла позовна заява ТОВ "Українські фінансові операції" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно зі ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень ст.ст. 36, 37 ЦПК України, того ж дня було визначено головуючу суддю Шарую Л.О. та передано їй дану справу (а.с. 131). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 03.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначений розгляд справи (а.с. 133-134). 10.09.2025 на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про долучення письмових доказів (а.с. 139-147), котре ухвалою із внесенням до протоколу судового засідання від 21.10.2025. Відзив на позовну заяву не наданий. У судове засідання представник позивача не з`явився. У позовній заяві та скерованому до суду клопотанні від 22.09.2025 (а.с. 152-154) представник позивача просив розгляд справи проводити без його участі. У позовній заяві представник не заперечував щодо заочного розгляду справи (а.с. 27). У судові засідання відповідачка не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання та на мобільний номер телефону. Згідно довідок про доставку повідомлення у додаток «Viber», судові повістки були доставлені відповідачу в електронній формі на вказаний у позовній заяві мобільний номер телефону; конверт повернувся на адресу суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою. (а.с. 137,158, 148, 159). Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Оскільки судом вжиті вимоги закону щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, він вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом та мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлено, що між сторонами виник спір у сфері споживчого кредитування. 29.03.2025 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем укладений Договір №\~4511678 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 115-124). Договір укладений та підписаний сторонами в електронній формі. Відповідач [PERSON] підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 1.2 Договору Товариство зобов`язалося надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту 2\~000,00\~грн. Згідно з п. 1.3 договору строк кредиту - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору. Відповідно до п. 1.4.1 договору стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п. 1.3 договору. Пунктом 1.4.2 сторони обумовили застосування знижено\\ процентної ставки 0,38 % за кожен день користування кредитом, котра застосовується якзщо клієнт до 27.04.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Згідно з п. 2.1, п. 2.2 договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Суму кредиту (його частину) товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього договору. Дати надання кредиту: 29.03.2024 або 30.03.2024. Пунктом 4.1 договору визначено, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку, визначеного в п. 4.3 договору. Судом встановлено, що відповідач до укладення кредитного договору, 29.03.2024 підписав Паспорт споживчого кредиту, в якому йому була надана інформація щодо умов кредитування (а. с. 31-33). 30.03.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем укладений Додатковий договір до договору № 4511678 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29.03.2024 (а.с. 37-38). Відповідно до п. 1.2 цього Додаткового договору сторони домовилися, що Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту, яка надається згідно з цим Додатковим договором складає 2 000,00 грн. Сторони Додаткового договору у п. 1.3 домовилися викласти п. 1.2 Договору №\~4511678 у новій редакції, а саме визначили, що сума кредтиту (загальний розмір) складає 4 000,00 грн. періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. З врахування зміненої суми кредиту за договором денна процентна ставка за договлором у разі використання клієнтом права на знижені процентну ставку дорівнює 2,322 %. У п. 2.1 Додаткового договору сторони домовилися, що Товариство надає кредит (додаткову суму) у безготівковій формі шляхом перерахування коштів додаткової суми кредиту за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Дата надання додаткової суми кредиту : 30.03.2024 або 31.03.2024 Відповідачем підписаний Паспорт споживчого кредиту, у котрому зазначена сума кредиту, строк кредитування, процентна ставка стандартна, загальні витрати за кредитом, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача (а.с. 34-36). Договір № 4511678 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 29.03.2024 та Додатковий договір від 30.03.2024 укладені відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", затверджених наказом директора № 101-ОД від 21.11.2023 (а.с. 55-62). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України ця правова позиція має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Ураховуючи положення статей 204, 207, 624, 628, 634, 368, 640 ЦК України, а також правову позицію ВП ВС, висловлену у постанові від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010, суд дійшов висновку про укладення 29.03.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем Договору № 451678 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності цього договору, він недійсним не визнаний. У матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення відповідачки було обмеженим і не відповідало її внутрішній волі. У договорі викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить його підписання ними. Факт виконання ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" своїх зобов`язань за договором та перерахування 29.03.2024 грошових коштів в розмірі 2 000,00 грн та перерахування 30.03.2024 коштів в розмірі 2 000,00 грн на картку, що належить відповідачу, номер якої надано позичальником, не спростовується відповідачем та підтверджується довідками ТОВ «ПЕЙТЕК» від 19.12.2024 та ТОВ "УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ" від 19.12.2024 (а. с. 50, 51). Отже, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 4 000,00 грн. натомість, матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов Договору № 4511678. 25.11.2024 між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" як клієнтом та ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" як фактором укладено договір факторингу № 25/11/2024, на підставі якого ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" відступило ТОВ "УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ" права грошової вимоги до боржників (а.с. 94-102). Відповідно до реєстру боржників від 31.03.2025, від ТОВ «Лінеура Україна» до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором № 4511678 на загальну суму 27 242,87 грн, із якого 3 999,99 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 21 242,88 грн - сума заборгованості за відсотками, 2 000,00 грн сума заборгованості за пенею, кількість днів прострочення 185 (а.с. 63-64). На підтвердження здійснення оплати по договору факторингу № 25/11/2024 позивачем надані платіжні інструкції (а.с. 127-130). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України). У матеріалах справи відсутні докази того, що умови договору факторингу №\~25/11/2024 від 25.11.2024, його форма, порядок укладення суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства. Суд вважає, що позивач правомірно набув право грошової вимоги до відповідача за Договором № 4511678 від 29.03.2024. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" станом на 25.11.2024 заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 4511678 від 29.03.2024 становила 27242,87 грн (а. с. 65-69). За розрахунком позивача за договором № 4511678 від 29.03.2024 за період із 26.11.2024 по 23.03.2025 включно (118 календарних днів) були нараховані проценти за користування грошовими коштами в сумі 11 800,00 грн (а. с. 70-71). При цьому, з розрахунків заборгованості вбачається, що за період з 29.03.2024 по 27.04.2024 включно проценти нараховувалися за ставкою 0,38 % в день. Відповідачем було сплачено 24.04.2024 в рахунок погашення процентів 390,00 грн та в рахунок погашення тіла кредиту 0,01 грн. За період з 28.04.2025 по 23.03.2025 включно проценти нараховувалися за ставкою 2,5 % в день. Вирішуючи питання щодо законності нарахування процентів, суд враховує наступне. Положеннями статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Слід звернути увагу на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тобто, після припинення строку кредитного договору, проценти не нараховуються. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі №\~444/9519/12 та від 31.10. 2018 у справі № 202/4494/16-ц. Відповідно до частини 5статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5\~%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що, починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5\~%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %. За наведених обставин суд не погоджується з проведеним позивачем розрахунком та сумою заборгованості по процентам за користування кредитними коштами. Провівши власний розрахунок, суд дійшов висновку, що розмір заборгованості відповідача за процентами згідно з Договором № 4511678 від 29.03.2024 становить 15\~725,56 грн (1 день (29.03.2024-30.03.2024) х 2 000,00 грн х 0,38 %) + (25 днів (30.03.2024- 23.04.2024) х 4 000,00 грн х 0,38 %) + (4 дні (24.04.2024 27.04.2025) х 3\~999,99 грн х 0,38 %) + (115 днів (28.04.2024-20.08.2024) х 3 999,99 грн * 1,5%) + (215\~днів (21.08.2024 - 23.03.2025) х 3 999,99 грн * 1 %) 390,00 грн (сплачено 24.04.2024). Водночас, посилання ТОВ «Українські фінансові операції» у позовній заяві на те, що зміни до Закону України «Про споживче кредитування» не стосуються укладеного з відповідачем у цій справі кредитного договору № 4511678 від 29.03.2024 без внесення до нього змін, є безпідставними та спростовуються вказаними правовими нормами, а також наданим позивачем листом НБУ від 12.02.2024 «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» (а.с. 109-112). За вказаних обставин суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором № 4511678 від 29.03.2024 в сумі 19\~725,55 грн, із якої 3 999,99 грн заборгованість за тілом кредиту, 15 725,56 грн заборгованість за процентами. Щодо вимог позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3 % річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, - суд зазначає таке. Відповідно до ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Дані норми процесуального права дають суду певний розсуд у вирішенні питання щодо задоволення або ж відмови в задоволенні відповідного клопотання позивача про продовження нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, оскільки визначають не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, а можливість. Питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі N 910/14524/22. Також суд наголошує на тому, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею\~625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні відносини між сторонами у справі виникли 29 березня 2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3 % річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3 % річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні трати і 3 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування,- є такими, що не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Положеннями статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції № 999 від 20.08.2025 позивачем при поданні цієї позовної заяви до суду сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволеним вимогам (53\~%) - у розмірі 2 422,40 грн. Щодо заявленої вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, та суд дійшов такого висновку. Згідно із частиною 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №\~826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.02.2021 (провадження № 61-44217св18), витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Як слідує із матеріалів справи правничу допомогу позивачу надавав адвокат Дідух Є.О., який діяв на підставі укладеного договору про надання правової допомоги №\~01/08/2024-А від 01.08.2024. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн стороною позивача надано: договір № 01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024 року, укладений між ТОВ "Українські фінансові операції" та адвокатом Дідух Є.О. (а.с. 77-78), заявку № 4511678 від 21.04.2025 до договору №\~01/08/2024-А (а.с. 43-44), детальний опис робіт (наданих послуг) № 4511678 від 11.08.2025 (а.с. 42), акт №4511678 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024, згідно з яким адвокатом Дідух Є.О. надано юридичні послуги на загальну вартість 10000 грн (а.с. 41), рахунок на оплату № 4511678-2025 від 20.07.2025 по договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024 на суму 10\~000,00\~грн (а.с. 48), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.\~114). Разом з тим, до вартості витрат на правничу допомогу позивачем безпідставно включено: - \~ \~ \~ \~вартість письмової консультації щодо спірного - 840 грн (при цьому позивачу була надана усна консультація 440 грн), - \~ \~ \~ \~складання та оформлення процесуальних документів необхідних для розгляду справи (відповідь на відзив, письмові пояснення, клопотання), вартістю 1640 грн, - \~ \~ \~ \~представництво інтересів клієнта під час здійснення цивільного судочинства, в тому числі участь у судових засіданнях вартістю 1640,00 грн Доказів надання таких послуг загальною вартістю 4 120,00 грн матеріали справи не містять. Враховуючи, що ця категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, складність даної справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, ціну позову 37 042,84 грн, обсяг робіт виконаних адвокатом, обсяг наданих послуг, значимість спору для сторін, а також те, що всі обставини справи були встановлені при розгляді справи без участі представника позивача, позовні вимоги задоволені частково на суму 19 725,55 грн (53%), то суд вважає, що витрати, понесені позивачем на правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень є завищеними та неспівмірними до складності справи та виконаних адвокатом робіт. За вказаних обставин, суд вбачає підстави для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача та, виходячи з засад розумності, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. Покликаючись на положення статей 259-261, 263-265 ЦПК України, суд,

Outcome: partial