Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

22.09.2025 представник позивача ТОВ «КОШЕЛЬОК» адвокат Гурський Герман Юрійович, який діє на підставі довіреності від 18.05.2025 (а.с. 10), подав до Котелевського районного суду Полтавської області через систему «Електронний суд» позовну заяву ТОВ «КОШЕЛЬОК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №3679905556-590251 від 20.01.2022 в розмірі 17154,80 грн, що складається із заборгованості за сумою кредиту 5200,00 грн та заборгованості за відсотками за користування позикою 11954,80 грн. Також просив стягнути судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн, витрати на правову допомогу в сумі 10000,00 грн, та заявив клопотання про витребування доказів (а.с. 1-6, 8). Позов обґрунтований тим, що 20.01.2022 між [PERSON] та ТОВ «КОШЕЛЬОК» укладено договір №3679905556-590251 про надання коштів у позику на умовах строковості, зворотності, платності, за яким відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Вказує, що Договір укладено за допомогою веб-сайту (https://koshelok.ua/), у якому розміщена повна інформація щодо договору кредиту, порядку його укладання та умов надання послуг. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «КОШЕЛЬОК» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту, становить 5200,00 грн; початковий строк кредитування - 29 днів; дисконтна відсоткова ставка, становить 1,10% на добу за початковий строк кредитування (лояльний період) визначений п. 3.6. п. 3.7. п. 3.7. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 1. п. 2. графіку розрахунків); базова процентна ставка, становить 2.2% на добу за продовжений строк користування кредитом визначений п. 3.5., п. 3.6., п. 3.7., п. 3.8. договору (р. 4. паспорту кредиту, п. 4. графіку розрахунків). Сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення початкового періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України та має наслідком подовження строку користування кредитом на умовах, визначених п. 3.7 та п. 3.8. Згідно п. 3.6. та п. 3.7. кредитного договору, строк користування кредитними коштами було продовжено на 90 днів, тобто з 18.02.2022 до 18.05.2022, за ставкою 2,2% на добу. На момент подання даної позовної заяви у відповідача виникла заборгованість по сплаті кредиту та відсотків за користування позикою у розмірі 17154,80 грн. Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 23.09.2025 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, витребувано докази (а.с. 46). Через систему «Електронний суд» 08.10.2025 представник відповідача адвокат Кулик Юлія Василівна, яка діє на підставі ордера на надання правничої допомоги серії ВІ №1328149 від 07.10.2025 (а.с. 58), звернулася до суду з клопотанням про допуск її до участі у розгляді справи, доступ до матеріалів електронної справи представник отримала 08.10.2025 (а.с. 57). 10.10.2025 представник відповідача адвокат Кулик Ю.В. через систему «Електронний суд» подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю та зменшити витрати на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, у разі задоволення позовних вимог позивача частково чи в повному обсязі; зазначила у відзиві, що нарахування відсотків здійснено позивачем понад обумовлений строк кредитування; відсутні первинні (касові) документи, тобто немає доказів щодо передачі кредитором грошових коштів відповідачу; заявлена до стягнення з відповідача на користь позивача сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності (а.с. 59-63). Учасники справи про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с. 48-53, 55). Представник позивача - адвокат Гурський Г.Ю. у позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника (а.с. 5). Представник відповідача адвокат Кулик Ю.В. подала до суду заяву про розгляд справи без її та відповідача участі, проти задоволення позову заперечує в повному обсязі (на звороті а.с. 62). Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11 зазначено, що згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч. 5 ст. 268 ЦПК України необхідно розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вирішив можливим розглянути справу у спрощеному позовному провадженні за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у справі доказів. З матеріалів справи, наявних у ній доказів, суд приходить до переконання, що позов необхідно задовольнити частково, з наступних підстав. 20.01.2022 між [PERSON] (далі позичальник) та ТОВ «КОШЕЛЬОК» (далі кредитодавець) укладено договір №3679905556-590251, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику споживчий кредит у сумі 5200,00 гривень на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором. Кредит надається строком 29 днів, початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця. Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1 цього договору. Проценти за користування кредитом: 1658,80 грн, які нараховуються за ставкою 1,10 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; особливості нарахування процентів визначені п. п. 3.4, 3.5., 3.6. договору. Зі змісту Договору вбачається, що між сторонами узгоджений графік повернення кредиту (п. 3.3. договору). Вказаний договір підписаний відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, що не заперечується відповідачем. Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника, його персональні дані, номер мобільного телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор (а.с. 12-18). Відповідно до повідомлення АТ «РайффайзенБанк» №81-15-9/12690-БТ від 06.10.2025, наданим на виконання ухвали суду про витребування доказів, на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Відповідно до виписки про рух коштів по картковому рахунку № [NUMBER] за період 20.01.2022 - 23.01.2022 є зарахування 20.01.2022 на суму 5200,00 грн (а.с. 73, 74). Факт надання позивачем відповідачу кредиту у сумі 5200,00 грн підтверджується повідомленням XPAY Group LLC про успішне зарахування 20 січня 2022 року на карту № [NUMBER] кредитних коштів в сумі 5200,00 грн за договором № 3679905556-590251 та довідкою ПАТ «МТБ Банк» №07/605-07/466 від 15.07.2025 про зарахування на картку № [NUMBER] коштів в сумі 5200,00 грн через систему XPAY (а.с. 21, 22). Згідно з розрахунком заборгованості за договором №3679905556-590251 від 20.01.2022 загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором становить 17154,80 грн, а саме: заборгованість за сумую кредиту 5200,00 грн; заборгованість за відсотками 11954,80 грн (а.с. 19, 20). Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За правилом ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України). За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина 2 статті 639 Цивільного кодексу України). Аналізуючи викладене, можна прийти до висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року №127/33824/19; від 16.12.2020 року у справі №561/77/19 та від 22.11.2021 року у справі№ 234/7719/20. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. За змістом частин 3, 4, 6, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 9.5. кредитного договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем в якості електронного підпису Позичальника буде використовуватись одноразовий ідентифікатор, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію». Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Щодо нарахування відсотків за користування кредитом, суд зазначає, що відповідно до п. 3.5. договору, сторони погоджуються, що у випадку користування кредитом з боку позичальника більше за визначений Лояльним періодом, встановлений п. 2.1 Договору або додатковими угодами між сторонами строк зобов`язання позичальника за цим Договором продовжуються на весь період користування кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п. 3.4 цього Договору процентна ставка менша ніж 2 відсотки від суми кредиту за кожен день користування кредитом, то правила нарахування процентів за процентною ставкою визначеною п. 3.4 Договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом, а саме 2,2% за кожен день користування кредитом, починаючи з дати укладення Договору і до дня повного повернення кредиту. Таким чином зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 1.10% розповсюджуються на весь період користування кредитом з моменту укладення цього Договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені позичальником до моменту завершення строку, встановленого п.2.1 Договору. Відповідно до п 3.6. договору, сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування кредитом на наступних умовах: п. 3.7 зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного Періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного Періоду; п. 3.8. з наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 803 (вісімсот три) процента річних, що становить 2.2 проценти в день від суми Кредиту за кожен день користування ним. п. 3.9 з наступного дня після закінчення Лояльного періоду у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 (три) проценти річних від простроченої суми. З розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «КОШЕЛЬОК» вбачається, що відсотки у розмірі 11954,80 грн були розраховані за період з 20 січня 2022 року по 18 травня 2022 року (а.с. 19, 20). При цьому, з вказаного розрахунку не вбачається, що відповідачем були здійснені проплати на погашення заборгованості. Таким чином, відповідачем не вчинялися дії, що передбачені п. 2.2. договору, які б свідчили про продовження лояльного періоду та відповідно пролонгації договору. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31.10.2018, справа №202/4494/16-ц). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2018 справа №910/4518/16 зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, строк виконання зобов`язання по кредитному договору у повному обсязі настав 17 лютого 2022 року. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» заборгованості по відсотках у розмірі 1658,80 грн, яка була нарахована в межах строку кредитування до 17.02.2022 включно. Вимога кредитора щодо стягнення процентів за користування кредитом за період, що виходить за межі строку кредитування, не узгоджуються з нормами матеріального права, а відтак не дає підстав для висновку про порушене право кредитора в цій частині вимог. Таким чином, у задоволенні вимог позивача про стягнення заборгованості по відсотках, яка нарахована поза межами строку кредитування (з 18.02.2022 по 18.05.2022), необхідно відмовити. Вимоги сплати позичальником індексу інфляції за весь час прострочення та 3 (три) проценти річних від простроченої суми за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем не заявлялися. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Належних та допустимих доказів, у розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України на підтвердження виконання у повному обсязі взятих на себе за кредитним договором зобов`язань відповідач не надав. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов ТОВ «КОШЕЛЬОК» про стягнення заборгованості необхідно задовольнити частково. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження обґрунтованості витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді, представник позивача додав договір про надання правничої (правової) допомоги від 12.02.2025, з Додатком від 10.07.2025, де вказано перелік послуг, що входять до складу правової допомоги на загальну суму 10000,00 грн, п. 1.2. додатку до договору передбачає, що розмір гонорару (винагороди) виконавця підлягає сплаті замовником виконавцю не пізніше 10 банківських днів від дати винесення судом рішення, але не раніше повідомлення адвокатом про даний факт (а.с. 37, 38). Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (правова позиції Верховного Суду від 28.10.2019 року у справі №922/445/19). Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шість статті 137 ЦПК України). В обґрунтування клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, представник відповідача зазначив, що заявлена до стягнення сума не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, як цього вимагає частина третя статті 132 Цивільного процесуального кодексу України. Зокрема складність справи та обсяг фактично виконаної адвокатом роботи не є значним, матеріали справи не містять великого обсягу документів, дослідження і збирання яких б потребувало значного часу; розрахунки заборгованості й відсотків були здійснені самим позивачем особисто, а не адвокатським бюро; крім того, у спорах даної категорії судова практика є усталеною, спірні правовідносини не передбачають застосування великої кількості нормативно-правових актів, у зв`язку з чим заявлена до стягнення з відповідача на користь позивача сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн є завищеною. Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.09.2023 у справі №686/31892/19 при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020). Суд приходить до висновку про відсутність реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру в частині робіт (надання послуг) адвокатом, що зазначений в додатку до договору від 10.07.2025, враховуючи складність справи, ціну позову та обсяг фактично виконаної адвокатом роботи не є значним, матеріали справи не містять великого обсягу документів, дослідження і збирання яких б потребувало значного часу; перелічені дії (збір й аналіз доказів, формування правової позиції, визначення підсудності справи та платіжних реквізитів для сплати судового збору) є стандартною підготовчою роботою; розрахунки заборгованості здійснені самим позивачем особисто, а не адвокатським бюро; крім того, у спорах даної категорії судова практика є усталеною, а спірні правовідносини не передбачають застосування великої кількості нормативно-правових актів; дії пов`язані з оформлення додатку до договору, друком, копіюванням та поштовим відправленням документів, мають технічний характер і не потребують спеціальних правничих знань. Таким чином, оскільки позовні вимоги ТОВ «КОШЕЛЬОК» були задоволені судом частково, беручи до уваги підтверджений матеріалами справи і неспростований відповідачем факт надання адвокатом Адвокатського бюро «ГЕРМАН ГУРСЬКИЙ ТА ПАРТНЕРИ» правничої допомоги позивачу,

Outcome: partial