Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, 16 серпня 2023 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . З серпня 2024 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Між ними відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного. Подальше збереження сім`ї неможливо і суперечить інтересам позивача. Просить розірвати шлюб та стягнути з відповідачки на свою користь витрати на правову допомогу. Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені своєчасно і належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідачка надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає та просить їх задовольнити. Вказала у заяві, що шлюбні стосунки припинені з 2024 року, майнового спору не має, дитина буде проживати з нею, прізвище просить залишити [PERSON] . Також зазначила, що заперечує проти стягнення з неї витрат позивача на правову допомогу. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 09 вересня 2025 року позовна заява надійшла до суду. Ухвалою судді від 18 вересня 2025 року позов залишено без руху. Ухвалою судді від 23 вересня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 16 серпня 2023 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №712. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Спільне життя між сторонами не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння, часті сварки. Шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинено, проживають окремо. Спір щодо\~місця проживання\~дитини та\~поділу спільного\~сумісного майна\~наразі відсутній.\~Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка визнає позовні вимоги. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які виникають з права одного із подружжя припинити шлюб шляхом його розірвання на підставі рішення суду. Частинами 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із приписами ч.2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як передбачено частиною 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до частини 4 вказаної статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що відповідачка визнає позовні вимоги, про що надала письмову заяву до суду. З огляду на викладене, та враховуючи те, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, та подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка просить залишити їй прізвище, набуте у шлюбі. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідачки понесених ним витрат по оплаті судового збору. Проте,\~як передбачено\~ч.1\~ст.\~142\~ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, а відповідачка визнала позовні вимоги, тому слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним судового збору, що становить 605,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved