Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

ТзОВ «Споживчий центр» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 27.01.2025 року між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 27.01.2025-100002359, за умовами якого відповідачу надано споживчий кредит у розмірі 15000 грн., на строк 140 днів, зі сплатою відсотків. Вказує, що товариство виконало свою частину умов кредитного договору у повному обсязі. Разом з тим, [PERSON] порушила взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у неї станом на дату складання позову виникла заборгованість в розмірі 45750,00 грн. з яких: тіло кредиту 15000,00 грн., відсотки 21000,00 грн., комісія 2250,00 грн., неустойка 7500,00 грн. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідача на користь ТзОВ «Споживчий центр» вказану заборгованість, а також судові витрати по справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2025 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Від відповідача надійшов відзив, у якому вказує, що позовні вимоги не визнаються повністю, оскільки не доведено отримання нею коштів, а тому просила відмовити у задоволенні позову. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 27.01.2025 року між ТзОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 27.01.2025-100002359, за умовами якого відповідачу надано споживчий кредит у розмірі 15000 грн., на строк 140 днів, зі сплатою відсотків (а.с. ). При цьому, кошти були перераховані відповідачу 27.01.2025 року, що підтверджується інформацією з АТ «Універсал Банк» (а.с.). За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Разом з тим, на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із представленого суду розрахунку вбачається, що [PERSON] порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у неї виникла перед позивачем заборгованість у розмірі 45750,00 грн. з яких: тіло кредиту 15000,00 грн., відсотки 21000,00 грн., комісія 2250,00 грн., неустойка 7500,00 грн. (а.с. ). Щодо позовних вимог про стягнення неустойки то суд зазначає, що Указом Президента\~України від\~24\~лютого 2022\~року №64/2022 на території України воєнний стан з 24 лютого 2022 року. В подальшому він неодноразово продовжувався та діяв як на час укладення спірного кредитного договору, так і на час розгляду цієї справи. Пунктом 18 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України передбачено що у період дії в Україні воєнного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, оскільки відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії на території України воєнного стану, неустойка їй не може бути нарахована у будь-якому випадку, у зв`язку з чим в цій частині позовних вимог слід відмовити. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені умови кредитного договору, а тому позовні вимоги ТзОВ «Споживчий центр» підлягають до часткового задоволення і з [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість, яка складається із тіла кредиту, відсотків та комісії в розмірі 38250,00 грн. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову товариство платіжним дорученням сплатило судовий збір у розмірі 2422,40 грн., однак, зважаючи, що судом задоволено позовні вимоги частково в сумі 38250,00 грн., тому на користь позивача слід стягнути у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 2025,28 грн. ((38250,00/45750,00) * 2422,40).

Outcome: partial