Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Городнянської міської ради Чернігівської області про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.03.2004 року він уклав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований в Бирюківській сільській раді Рокитнянського району Київської області, актовий запис №2. Від шлюбу мають повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , які проживають разом зі позивачем та перебувають на його повному утриманні. Відповідач 10.06.2013 року забрала свої речі та переїхала проживати до своїх батьків у с. Бакумівка Рокитнянського району. З того часу вони разом не проживають, спільного господарства та бюджету не ведуть, що і призвело до фактичного припинення ними сімейно-шлюбних стосунків. Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 11.02.2014 року шлюб між ними було розірвано. Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 07.10.2014 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів її доходів до досягнення старшою дитиною повноліття, але, не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 24.09.2014 року. Зараз діти фактично проживають разом із позивачем без реєстрації з квітня 2017 року за адресою: [ADDRESS] та знаходяться на його утриманні. Син [PERSON] навчається у 11-Б класі комунального закладу «Городнянський ліцей №2» Городнянської міської ради Чернігівської області. Згідно характеристики на нього, складеної директором ліцею та класним керівником, належну увагу вихованню сину приділяє батько, який підтримує зв?язок з класним керівником, мати у вихованні участі не бере. Заочним рішенням Таращанського районного суду Київської області 27 січня 2021 року з Відповідача було стягнуто 84367,40 грн пені за прострочення сплати аліментів на неповнолітніх дітей. Станом на 12.12.2023 року згідно розрахунку заборгованості по аліментах, складеного заступником начальника Рокитнянського районного відділу ДВС, борг Відповідача по аліментах складає 100009,51 грн. Це зайвий раз свідчить, що ніякого зв?язку Відповідачка з дітьми, у тому числі з неповнолітнім сином [PERSON] , не підтримує, та участі у його вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує. Останній раз Відповідачка бачила та спілкувалася з сином більше 4 років назад. Вищевказані факти свідчать про те, що [PERSON] самоусунулася від виконання материнських обов?язків щодо свого сина - [PERSON] . Ухвалою суду від 20.06.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 23.03.2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали, просять задовольнити. Відповідач в судовому засіданні просила не позбавляти її батьківських прав. Пояснила, що спілкувалась з дітьми їздила до них, приходила до школи коли донька вчилася у Броварах, розмовляла по телефону. З сином [PERSON] також спілкувалася, скидала йому кошти. Наголошує, що не ухилялася від батьківських обов`язків. Представник третьої особи: Служби у справах Городянської міської ради подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги не підтримують (а.с. 246). Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.03.2004 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований в Бирюківській сільській раді Рокитнянського району Київської області, актовий запис №2. Від шлюбу мають повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , які проживають разом зі позивачем та перебувають на його повному утриманні. Відповідач 10.06.2013 року забрала свої речі та переїхала проживати до своїх батьків у с.Бакумівка Рокитнянського району. З того часу вони разом не проживають, спільного господарства та бюджету не ведуть, що і призвело до фактичного припинення ними сімейно-шлюбних стосунків. Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 11.02.2014 року шлюб між ними було розірвано. Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 07.10.2014 було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів її доходів до досягнення старшою дитиною повноліття, але, не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 24.09.2014 року. Син [PERSON] навчається у 11-Б класі комунального закладу «Городнянський ліцей №2» Городнянської міської ради Чернігівської області. Згідно характеристики на нього, складеної директором ліцею та класним керівником, належну увагу вихованню сину приділяє батько, який підтримує зв?язок з класним керівником, мати у вихованні участі не бере. Заочним рішенням Таращанського районного суду Київської області 27 січня 2021 року з Відповідача було стягнуто 84367,40 грн пені за прострочення сплати аліментів на неповнолітніх дітей. Відповідно до витягу №242 від 11.12.2023 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] проживають без реєстрації [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та зареєстрована та постійно проживає співмешканка [PERSON] . Стосунки у сім`ї гарні, побудовані на повазі та взаємопідтримки. Відповідно до акту складеного депутатом Городянської міської ради від 19.12.2023 року [PERSON] разом з донькою [PERSON] та сином [PERSON] дійсно фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 375 від 14.12.2023 року [PERSON] працює робітником з комплексного обслуговування й ремонту будинків в Городнянському психоневрологічному інтернаті з 01.02.2019 року по теперішній час. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Городнянської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , Службою у справах дітей Городнянської міської ради на виконання ухвали від 20.06.2024 року про відкриття провадження у справі Рокитнянського районного суду Київської області 25.10.2024 N? 01-29/198 надісланий запит до Служби у справах дітей Рокитнянської селищної ради з метою з?ясування місця проживання матері, обстеження умов її проживання, характеристики матері, з?ясування обставин, які могли б свідчити про свідоме ухилення матері [PERSON] від виконання своїх батьківських обов?язків. Згідно інформації, наданої у відповідь Службою у справах дітей Рокитнянської селищної ради, з?ясовано, що гр. [PERSON] має належні умови для проживання, працевлаштована продавцем, врівноважена, спокійна, веде здоровий спосіб життя, скарг на її поведінку не надходило. Згідно копій квитанцій банківських рахунків вона надає систематично фінансову допомогу сину [PERSON] . Також матір мала спілкування із працівниками Служби у справах дітей Городнянської міської ради. Під час особистого візиту 04.11.2024 р. вона дала письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог позивача, батька дітей, [PERSON] та виступила категорично проти позбавлення її батьківських прав. Питання недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини (протокол N?16 від 11.11.2024). Члени комісії одноголосно виступили проти позбавлення її батьківських прав, вивчивши обставини справи та заслухавши пояснення матері [PERSON] . Враховуючи обставини, які були з?ясовані Службою у справах дітей міської ради, а також документи, заяву матері, які свідчать про бажання матері брати участь у вихованні сина [PERSON] , орган опіки та піклування Городнянської міської ради вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 54). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутового стану сім`ї [PERSON] зареєстрована та постійно проживає по [ADDRESS] . У будинку створені належні умови для проживання та розвитку дитини. Перевіркою встановлено, що мати дитини категорично проти позбавлення її батьківських прав, зазначає, що спілкується з сином та надає йому матеріальну допомогу по мірі своїх можливостей. Згідно квитанцій від 17.10.2024 року, 17.11.2023 року, 04.10.2024 року, 03.10.2024 року, 22.09.2024 року, 09.12.2023 року, 27.09.2024 року, 08.08.2024 року, 08.11.2023 року, 11.11.2023 року вбачається, що [PERSON] періодично надсилала кошти своєму сину [PERSON] . Крім того, [PERSON] пояснювала, що 10.12.2024 року вітала сина з Днем народження та надсилала йому 2000 грн. Відповідно до характеристики №65 від 31.10.2024 року [PERSON] зареєстрована за місцем проживання та постійно проживає по [ADDRESS] . Розлучена. Працює продавцем продуктового магазину. Спокійна, врівноважена. Веде здоровий спосіб життя. За час проживання в селі скарг на гр. [PERSON] не надходило. Компроментуючих даних щодо гр. [PERSON] немає. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 31.10.2024 року [PERSON] проживає у власному житловому будинку. Житлові умови задовільні. Будинок утримується в належному стані. Для проживання дітей є умови, у будинку є 3 окремі кімнати. На даний час у будинку здійснюється косметичний ремонт. 20.02.2025 року [PERSON] через канцелярію суду подала заяву про визнання позову про позбавлення її батьківських прав. Ухвалою суду від 04.03.2025 року у прийнятті визнання відповідачем позову про позбавлення батьківських прав відмовлено. Згідно розпорядження №36 від 17 лютого 2015 року було встановлено дні та години побачень [PERSON] з її малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 12.00 години суботи до 16.00 години неділі через тиждень (за попередньою домовленістю обох сторін). Відповідно до рішення Рокитнянського районного суду від 27.01.2016 року [PERSON] було зобов`язано не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , встановити дні та години побачень в суботу з 15 год. до 16 год неділі через тиждень, враховуючи стан здоров`я та бажання дитини (за попередньою домовленістю обох сторін). та спільний відпочинок у першу половину зимових та літніх канікул, враховуючи стан здоров`я та бажання дитини (за попередньою домовленістю обох сторін). Відповідно до листа Містерства юстиції України центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) з`ясовано, що 31.10.2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 18.09.2018 винесено наступні постанови: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами несмертельної дії. Копії постанов в електронному вигляді з використанням електронного цифрового підпису державного виконавця направлено на виконання до відповідних установ. 09.12.2019 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника та направлено до АТ «Укрпошта» для виконання. Однак до відділу 22.05.2020 надійшло повідомлення, що боржниця звільнена 03.02.2020, постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника повернуто без виконання. 10.08.2020 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника та направлено до АТ «Укрпошта» для виконання. 30.04.2021 надійшло повідомлення АТ «Укрпошта», що боржниця звільнена 30.01.2021, залишок боргу на 01.02.2021 становить 94623,32 грн. З метою забезпечення виконання даного рішення суду, державним виконавцем винесено постанову про арешт майна божника, якою накладено арешт на все майно божника. Державним виконавцем здійснено виїзд за місцем проживання боржника та встановлено, що перевірити майновий стан боржника не виявилося можливим, з огляду на відсутність останнього за даною адресою, про що складено відповідний акт державного виконавця. 15.06.2021 до відділу з?явилася боржниця для надання пояснення щодо сплати заборгованості по аліментам та повідомила що ніде не працює, та майно відсутнє. 02.07.2021 року державним виконавцем складено протокол про адміністративне правопорушення та направлено для розгляду до Рокитнянського районного суду Київської області. Згідно неодноразових відповідей ДФС України та УПФ України встановлено, що боржник за трудовими та цивільно-правовими договорами не працює, пенсії не отримує, відкритих рахунків в банківських установах за останньою не виявлено. Згідно відповіді МВС України встановлено, що транспортних засобів за боржником не зареєстровано. Оскільки у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів понад три роки, 05.07.2021 державним виконавцем на підставі частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50% від суми заборгованості, що становить 56 018,29 грн. Окрім того суд встановив, що згідно протоколу обстеження від 08.09.2015 року у Діагностичному центрі «Медівіп», ультразвукового дослідження молочної залози від 29.02.2016 року , довідки Київського обласного онкодиспансера від 19.09.2016 року, консультативного заключення від 19.09.2016 року, довідки ( Форма №2) № 210 від 21.11.2016 року, консультативного висновку № 1491 від 23.09.2016 року, консультативного висновку № 5763 від 11.10.2016 року, заключення головного лікаря [PERSON] від 13.01.2017 року, протоколом МРТ-обстеження від 18.09.2017 року, МРТ лівого колінного суглоба від 28.06.2019 року, протоколом МРТ обстеження від 26.12.2019 року, компютерною томографією № 55700 органів грудної порожнини від 08.09.2022 року, випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 105, випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 2008, [PERSON] потребувала довготривалого лікування. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах складеного заступником начальника Рокитнянського районного відділу ДВС, станом на 12.12.2023 року борг Відповідача по аліментах складає 227128,15 грн. Відповідно до Розрахунку заборгованості по аліментах, наданого повторно, станом на лютий 2025 року борг Відповідача по аліментах складає 214408,09 грн . Відповідно до Розрахунку заборгованості по аліментах, наданого повторно, станом на серпень 2025 року борг Відповідача по аліментах складає 214251,66 грн. Відповідно до Розрахунку заборгованості по аліментах, наданого повторно, станом на вересень 2025 року борг Відповідача по аліментах складає 213839,25 грн. Вказане свідчить, що відповідач сплачує аліменти та погашає заборгованість зі сплати аліментів. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] підтримувала більш тісне спілкування з сином [PERSON] , ніж з донькою [PERSON] . Засобами телефоннного зв`язку [PERSON] спілкується з [PERSON] постійно. [PERSON] навідувався до матері, але не часто, адже не пускав батько. Водночас [PERSON] намагалася приїжджати до сина, однак батько неодноразово не впускав її до будинку. [PERSON] гроші перераховувала своєму синові [PERSON] . Донька [PERSON] також зверталася до матері з проханням про фінансову допомогу. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що після розлучення з [PERSON] . [PERSON] залишила її та брата. Мати мала намір забрати дітей до іншої сім`ї, однак через складні стосунки її почали брати на пару днів, а далі перестали брати. У 10 років [PERSON] висловила думку, що хоче залишитись з батьком. Стосунків з [PERSON] не було ніяких. Вона забирала до себе тільки брата. Згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» - дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частина 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 1 ст. 155 СК України - здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, у п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зокрема, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ст. 166 СК України передбачає, що позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Частина 1 ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права. У пунктах 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини вказано, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04, § 57, § 58) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України - при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344 св20) зазначено, що «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ( ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків». Згідно ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20, від 07.12.2022 року у справі № 562/2695/20, від 03.08.2022 у справі № 306/7/20, від 11.01.2023 у справі № 461/7447/17, від 23.04.2025 у справі №451/939/22. Судова практика щодо застосування положень ст. 164 СК України є усталеною. Аналізуючи доводи позивача, якими він обґрунтовує свою вимогу про позбавлення батьківських прав відповідачки стосовно сина [PERSON] , суд приходить до висновку про їх недоведеність. Судом не встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] . Так, позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно сина. При розгляді справи судом не встановлено, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Більше того, як встановлено в судовому засіданні мати бажає спілкуватись з дитиною, підтримує з ним зв`язок та надсилає йому кошти. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України , може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Верховний Суд у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі № 465/3694/14-ц виклав правову позицію, згідно з якою посилання на існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем навчального закладу дитини у повній мірі не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків. Як вбачається із розрахунків заборгованості по аліментах відповідачем поступово сплачуються аліменти. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] висловлює бажання спілкуватися з дитиною, періодично спілкується з сином та надає йому матеріальну допомогу по мірі своїх можливостей, має намір на відновлення відносин з ним та категорично проти позбавлення її батьківських прав, відтак суд вважає, що родинний зв`язок між матір`ю і дитиною можливо відновити, а тому не вбачається доведеності обставин необхідності застосування до відповідачки такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Згідно з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 07.05.2024, справа № 715/1337/23 провадження № 61-18547св23. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, оскільки це остаточно розірве зв`язок сина з матір`ю, з урахуванням того, що позивачем не доведено перед судом необхідність позбавлення батьківських прав відповідача, а тому вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав, відмовити.

Outcome: dismissed