Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Короткий зміст позову. Позивач Виконавчий комітет міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні позивача: Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Посилаються на те, що мати дитини [PERSON] , [INFO] , відповідач [PERSON] , неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, ухиляється від виховання та утримання доньки, не створює належних умов для її проживання, розвитку та навчання, зловживає спиртними напоями, не має постійного місця проживання та роботи. Вказують на те, що [PERSON] з квітня 2023 року перебуває на обліку як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах, у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків. Зазначають, що працівниками служби у справах дітей неодноразово проводилися профілактичні бесіди та здійснювалися виїзди за місцем реєстрації сім`ї, однак за вказаною адресою мати з дитиною фактично не проживала, місце їх перебування неодноразово було невідоме. Позов обґрунтовується тим, що малолітня [PERSON] неодноразово перебувала без нагляду дорослих, у зв`язку з чим була виявлена працівниками поліції та тимчасово влаштована до комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня» м. Чернівці, після чого її було направлено до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації. Вказують на те, що згідно з висновками відповідних органів та установ, мати дитини систематично вживає алкогольні напої, перебуває на обліку в наркологічному диспансері з діагнозом «розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю», не працевлаштована, не забезпечує дитину матеріально, не проявляє належного піклування про фізичний, моральний і духовний розвиток доньки. Зазначають також, що умови проживання матері є незадовільними, санітарно-гігієнічні вимоги відсутні, приміщення захаращене, непридатне для проживання дитини, на території будинку наявні численні пляшки з-під алкогольних напоїв, а сама мавти дитини під час останнього візиту перебувала у нетверезому та неохайному стані. Орган опіки та піклування посилається на те, що за час перебування [PERSON] у Центрі соціально-психологічної реабілітації відповідачка [PERSON] практично не цікавилася життям дитини. Зі слів дитини, вона не бажає проживати з матір`ю, висловила намір бути влаштованою в прийомну сім`ю, про що подала письмову заяву від 05.06.2025 року. На підставі зазначених обставин, а також рішення комісії з питань захисту прав дитини, виконавчий комітет Чернівецької міської ради дійшов висновку про доцільність відібрання малолітньої [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Просять стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1/4 частки всіх видів їх заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду - до повноліття дитини, враховуючи інфляційні показники. Відібрати [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Рух справи та позиція сторін Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.09.2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовче засідання. Представник позивача\~Виконавчого комітету\~Чернівецької міської\~ради,\~як органу\~опіки та\~піклування 20.10.2025\~року скерував\~до суду\~клопотання про\~зменшення позовних\~вимог.\~Просили виключити\~з розгляду\~вимогу про\~стягнення аліментів з [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , та здійснювати розгляд виключно в частині позовних вимог відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 08.10.2025 року закрито підготовче провадження по справі. Представники позивача Виконавчого комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування Підлубна Л.В., [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю та просили його задовольнити. Представника третьої особи Щербул А.В., у судовому засіданні також підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`ялася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; в тому числі, суд враховує вимоги\~ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК\~України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей\~15,\~16 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 6\~Конвенції передбачено,\~що кожен\~має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених вимог, суд зважає на наступне. Досліджені судом докази та застосовані норми права Судом належними та допустимими доказами встановлено, що 18.05.2024 р. о 22:40 год [PERSON] , [INFO] , була виявлена без нагляду дорослих працівниками поліції та працівниками служби у справах дітей міської ради і на підставі акта внутрішніх справ України та закладу охорони здоров?я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 18.05.2024 р. була доставлена в комунальне некомерційне підприємство «Міська дитяча клінічна лікарня» з метою повного та всебічного обстеження дитини (а.с.7). Згідно зі свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 13.10.2017 року, виданного повторно, малолітня [PERSON] , [INFO] є донькою [PERSON] , [INFO] , актовий запис №1463 (а.с.8). Згідно з наказом Служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 24.04.2023 р. № 2/48, відповідно до п. 15 постанови КМУ від 01.06.2020 № 585 Про забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, встановлено, що малолітню [PERSON] , [INFO] ,\~взято на облік як таку, що опинилася у складних життєвих обставинах у зв`язку з неналежним виконанням батьками батьківських обов`язків (а.с.10). Відповідно до листа КНП «Міська дитяча клінічна лікарня» ЧМР від 20.05.2024 р., встановлено, що\~18.05.2024 р. о 22:40 дитину [PERSON] у супроводі працівників поліції та служби у справах дітей доставлено на підставі акта органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту/знайдену дитину та її доставку від 18.05.2024 р. до КНП «МДКЛ» для повного та всебічного обстеження, госпіталізовано у педіатричне відділення № 2 (а.с.11). Згідно з листом ГУНП в Чернівецькій області Чернівецького РУП від 10.06.2024 року, встановлено, що\~18.05.2024 р. малолітню [PERSON] на підставі акта органу внутрішніх справ вилучено та поміщено до КНП «МДКЛ» м. Чернівці (а.с.12). Відповідно до листа КНП «МДКЛ» ЧМР від 18.06.2024 р. № 399/01-21, встановлено, що за період стаціонарного лікування з 18.05.2024 р. по 18.06.2024 р.\~мати відвідувала дитину двічі на тиждень, рекомендацій лікарів не виконує, матеріально не забезпечує (а.с.13). Згідно з\~Висновком Служби у справах дітей ЧМР від 19.06.2024 р. № 1/1461 про недоцільність повернення дитини до матері на виховання, встановлено, що служба уц справах дітей Чернівецької міської ради вважає за недоцільне повернення дитини [PERSON] до матері [PERSON] (а.с.14). Відповідно до листа Чернівецької гімназії № 19\~від 20.06.2024 р. № 01-29/278, встановлено, що мати регулярно вживає спиртні напої, не має постійного місця проживання, часто залишає дитину без нагляду більше ніж на добу; дитина приходила голодна, у брудному одязі, часто хворіла на педикульоз; мати неодноразово давала зобов`язання налагодити виховання, але їх не виконувала. Адміністрація гімназії просить вилучити дитину з сім`ї без повернення на даний час (а.с.15). Згідно з\~Попередженням Служби у справах дітей ЧМР, вруч. 26.08.2024 р., попереджено, що у разі невиконання батьківських обов`язків мати може бути притягнута до відповідальності за ст. 184 КУпАП і ст. 166 КК України (а.с.16). Згідно з власноруч написаними поясненнями [PERSON] від 26.06.2024 р., встановлено, що мати пояснила ситуацію потрапляння дитини до лікарні (а.с.17) Відповідно до довідки ОКНП «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» від 20.09.2024 р. № 2179, встановлено, що\~ [PERSON] , [INFO] , перебувала на обліку у диспансері з 22.04.2023 р., з діагнозом Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Гостра інтоксикація (а.с.18). Згідно з листом Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Чернівецької ОДА\~від 20.09.2024 р. № 01-07/288, встановлено, що дитина [PERSON] перебуває в Центрі з 26.06.2024 р. Мати, за даними [PERSON] відвідувань, часто навідувала доньку у липні 2024 р., але з серпня відвідування значно зменшились. Працівники Центру повідомили, що мати поводилася агресивно, а 14.09.2024 р. прийшла о 21:30 після завершення встановленого часу відвідувань, у стані алкогольного сп`яніння (а.с.19). Відповідно до листа Центру соціально-психологічної реабілітації дітей ЧОДА\~від 14.01.2025 р. № 01-07/15, встановлено, що мати відвідувала дитину 36 разів за період перебування з 26.06.2024 р., але останні відвідування були рідкісними; останній раз у 2024 р. 25.11.2024 р., коли [PERSON] святкувала день народження. Мати обіцяла відвідати дитину знову, але не прийшла, не виходила на зв`язок телефоном. Під час спілкувань поведінка матері збуджена, конфліктна, контакти з дитиною емоційно деструктивні, подарунки не систематичні, інтересу до навчання не виявляє. Працівники Центру відзначили, що дитина часто бачила матір у стані сп`яніння, [PERSON] самостійно готує собі їжу, ходить у брудному одязі, від матері чула лайку (а.с.20). Згідно з витягом із рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 08.10.2024 р. № 710/20, встановлено, що малолітня [PERSON] [INFO] перебуває на повному державному утриманні в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей з 24.06.2024 р., а її мати [PERSON] , зареєстрована в м. Суми, фактично місця проживання не має, свої батьківські обов`язки не виконує, не забезпечує дитину харчуванням, одягом, медичним доглядом, зловживає алкоголем, що негативно впливає на фізичний та моральний стан дитини (а.с.21). Відповідно до\~Висновку\~органу опіки\~та піклування\~Чернівецької міської\~ради від\~08.10.2024\~р.\~№ 710/20\~встановлено,\~що [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~з 24.04.2023\~р.\~перебуває на\~обліку як\~дитина,\~що опинилася\~у складних\~життєвих обставинах; мати [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не проживає за місцем реєстрації, не бере участі у вихованні дитини, зловживає алкоголем, дитина вилучена поліцією 18.05.2024 р. та тимчасово влаштована до лікарні; підтверджено, що місце проживання матері невідоме, зв`язок із нею відсутній; орган опіки дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дочки(а.с.22-23). Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків по вихованню своїх дітей, піклуванню про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, освіту та інше. Відповідно до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.12.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень п.2 вказаної Конвенції, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. У відповідності до частини першої статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789- XII (далі - Конвенція про права дитини), зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частиною першою статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до пунктів 2-5 частини першої ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Статтями 170, 171 СК України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першоїстатті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. При вирішенні питання що стосується життя дитини враховується думка дитини якщо дитина може її висловити. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини вказав, що факт того, що дитина може бути поміщена в середовище, яке більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Передання дитини під державну опіку слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого повинно одразу припинитися, коли це дозволять обставини. Це означає, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і повинно оцінюватись у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів для сприяння возз`єднання дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункти 50, 52 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 рокуу справі «Савіни проти України»). Згідно з частиною другоюстатті 170 СК Україниу виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)(ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України). На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки, ухиляється від виховання та утримання доньки, не створює належних умов для її проживання, розвитку та навчання, зловживає спиртними напоями, не має постійного місця проживання та роботи. З матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина [PERSON] з квітня 2023 року перебуває на обліку як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах, у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків. Працівниками служби у справах дітей неодноразово проводилися профілактичні бесіди та здійснювалися виїзди за місцем реєстрації сім`ї, однак за вказаною адресою мати з дитиною фактично не проживала, місце їх перебування неодноразово було невідоме. Судом встановлено, зокрема у судовому засіданні згідно пояснень представників позивача та третьох особи, що малолітня [PERSON] неодноразово перебувала без нагляду дорослих, у зв`язку з чим була виявлена працівниками поліції та тимчасово влаштована до комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня» м. Чернівці. Після чого її було направлено до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації. Згідно з досліджених у судовому засіданні матеріалів справи, мати дитини, відповідач [PERSON] , систематично вживає алкогольні напої, перебуває на обліку в наркологічному диспансері з діагнозом «розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю», не працевлаштована, не забезпечує дитину матеріально, не проявляє належного піклування про фізичний, моральний і духовний розвиток доньки. Окрім того, як вбачається судом, за результатами обстеження житлово-побутових умов відповідачки [PERSON] , проведеного службою у справах дітей Магальської сільської ради, встановлено, що умови проживання матері є незадовільними, санітарно-гігієнічні вимоги відсутні, приміщення захаращене, непридатне для проживання дитини, на території будинку наявні численні пляшки з-під алкогольних напоїв, а сама мати під час останнього візиту перебувала у нетверезому та неохайному стані. Зі слів самої малолітньої дитини, вона не бажає проживати з матір`ю, висловила намір бути влаштованою в прийомну сім`ю, про що подала письмову заяву від 05.06.2025 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відбрання дітей підлягають задоволенню. Суд звертає увагу і на те, що у відповідності до вимог ч. 3 ст. 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.\~ Таким чином, відповідач [PERSON] не позбавлена можливості в найкоротший строк порушити у передбаченому законом порядку питання про повернення дітей, що буде сприяти як найкращим інтересам дітей, так і вирішенню питання щодо їх возз`єднання. Відповідно до частини четвертоїстатті 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Однак, як вбачається з матеріадів справи, Виконавчий комітету\~Чернівецької міської\~ради,\~як органу\~опіки та\~піклування скерував\~до суду\~клопотання про\~зменшення позовних\~вимог,\~та просили\~виключити з\~розгляду вимогу\~про стягнення\~аліментів з [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , та здійснювати розгляд виключно в частині позовних вимог відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України) Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, на наданих доказах, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. Також, з відповідачів слід стягнути судовий збір на користь держави за розгляд даної справи, оскільки позивач звільнений від його сплати при подачі позову відповідно до ст.3 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved