Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначають, що 15.11.2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] в електронній формі шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, укладено кредитний договір № 20486-11/2023. Відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування коштами та виконати свої обов`язки в повному обсязі у терміни і на умовах, передбачених договором. У зв`язку з порушенням [PERSON] взятих на себе зобов`язань за договором позики у відповідача утворилася заборгованість, у розмірі 26390 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 5800 грн.; заборгованість за відсотками 20590 грн. 29.04.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 29042024, відповідно до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 29.04.2024\~ до договору факторингу № 29042024 від 29.04.2024 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до порушенням [PERSON] за кредитним договором № 20486-11/2023. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 20486-11/2023 року у розмірі\~26390\~грн., сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.09.2025 року відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно запропоновано відповідачу у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Автозаводського районного суду м. Кременчука відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам. 23.09.2025 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Харук О.С. подано відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволені позову. Зазначає, що позивачем не надані\~копія банківської\~квитанції,\~договір банківського\~рахунку де\~вказано прізвище\~відповідача та\~те,\~що саме\~вона просила\~відкрити цей\~рахунок,\~на який\~повинні були\~перераховані кошти.\~Позивачем не\~надано обґрунтування\~та належне\~підтвердження сум\~заборгованості відповідача\~за кредитним\~договором №20486-11/2023\~від 15.11.2023\~року.\~У долученого\~позивачем до\~позовної заяви\~розрахунку заборгованості\~відсутні будь-які\~дані щодо\~періоду нарахування\~відсотків за\~користування коштами,\~розміру відсоткової\~ставки тощо.\~Розрахунок заборгованості,\~на який\~посилається позивач,\~не є\~первинним документом,\~який підтверджує\~отримання кредитних\~коштів,\~користування ними,\~укладення договору\~на умовах,\~які вказані\~позивачем в\~позовній заяві,\~а отже\~не є\~належним доказом\~існування боргу. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів,\~які б\~підтверджували,\~що до\~позивача перейшло\~право вимоги\~за кредитними\~договорами.\~Звертає увагу, що [PERSON] є дружиною військовослужбовця [PERSON] , який призваний по мобілізації до лав Збройних сил України з 07.06.2023, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.06.2007, формою-5 від 22.06.2024 №689, посвідченням офіцера, а тому кредитодавець не мав права нараховувати відсотки за користування кредитом згідно ч.15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Ухвалою суду\~від 30.09.2025 року витребувано у ТОВ «ФК «Європейська\~агенція з\~повернення боргів» оригінал електронного доказу. 13.10.2025 року позивачем подано додаткові пояснення у яких просять задовольнити позов у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, \~ \~ \~ \~що 19.10.2023 року між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] в електронній формі шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, укладено кредитний договір № 20486-11/2023, відповідно до умов якого, останній надано кредит в розмірі 5800 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 2,50 % за день строком на 360 днів, тобто до 08.11.2024 року. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості, у відповідача [PERSON] за кредитним договором № 20486-11/2023 виникла заборгованість у розмірі 26390 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 5800 грн.; заборгованість за відсотками 20590 грн. 29.04.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 29042024, відповідно до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 29.04.2024\~ до договору факторингу №29042024 від 29.04.2024 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до порушенням [PERSON] за кредитним договором № 20486-11/2023. Першою та третьою частинами\~статті 512 Цивільного Кодексу України\~(далі\~ЦК України) передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі\~статтею 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, на підставі договору факторингу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло прав кредитора до [PERSON] за кредитним договором № 29042024 від 29.04.2024. Вищевказаний договір укладений між сторонами у формі електронного документа з відповідними електронними підписами сторін. Відповідно до\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України\~передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до\~статті 639 ЦК України\~якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію»\~(далі Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону\~визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин сьомої, дванадцятої\~статті 11 Закону\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному\~статтею 12 цього Закону\~порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону\~встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим\~Законом\~одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми\~статті 11 Закону\~відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим\~Законом\~одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідач здійснила дії, спрямовані на укладання кредитного договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем перераховано грошові кошти. Підписанням договору відповідач підтвердила, що ознайомлена з усіма істотними умовами та йому надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. З огляду на викладене, враховуючи, що кредитний договір підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено укладання з відповідачем 15.11.2023 року правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір позики між позичальником та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20). Безпідставним є твердження позивача, що надані\~позивачем паперові\~копії електронного\~документа без\~електронних цифрових\~підписів обох\~сторін у\~дату їх\~підписання не\~є належними\~та допустимими\~доказами, з огляду на наступне. У частинах другій, третій, п`ятій\~статті 100 ЦПК України\~визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Зі змісту кредитного договору, укладеного між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] встановлено, що у відповідності до вимог частини 1\~статті 638 ЦК України\~між сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Тоді як без отримання позичальником повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Судом враховано, що договір містить податковий номер [PERSON] , її паспортні дані, відомості про місце проживання, номер мобільного телефону, реквізити банківської платіжної картки на які перераховані кредитні кошти. \~Отже, позивачем надано належні та допустимі докази, не спростовані відповідачем, щодо укладення кредитного договору № 20486-11/2023\~ від 15.11.2023. Верховний Суд у постанові від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20 дійшов висновку, що не є порушенням норм процесуального права не дослідження оригіналу електронного доказу за наявності в матеріалах справи паперових копій цих доказів та за відсутності обґрунтованих сумнівів у їх відповідності оригіналу. Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У силу статті 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~статтею 599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до положень статті 611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~та ч. 1 ст.\~1049ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Згідно ст. 530 ЦК України\~ якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.\~\~\~ У строк, передбачений кредитним договором [PERSON] кошти, отримані в борг не повернула, безпідставно ухилившись від взятих на себе зобов`язань. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача основної суми боргу за кредитним договором у розмірі 5800 грн. є доведеними та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача в частині стягнення заборгованості по відсоткам суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~та ч. 1 ст.\~1049ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Разом з тим, відповідно до ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Верховний Суд у своїй постанові від 4 вересня 2024 року у справі 426/4264/19 зазначив, що висновки судів про застосування до спірних правовідносин пункту 15 статті 14 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є безпідставними та необґрунтованими, оскільки положення цього закону стосуються виключно мобілізованих позичальників та за фактичних обставин у справі, встановлених під час неодноразового її розгляду, на спірні правовідносини не поширюються. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Відповідачем до відзиву на позовну заяву долучено копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , відповідно до якого 23.06.2007 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , а також посвідчення офіцера [NUMBER] на ім`я [PERSON] , згідно якого останній перебуває на військовій службі в Збройних Силах України. Згідно довідки № 689 від 22.06.2023 року виданої військовим інститутом Київського національного університету ім. Тараса Шевченка Міністерства оборони України [PERSON] дійсно перебуває на військовій службі у Збройних Силах України та проходить службу у військовому інституті. Термін підготовки становить з 07.06.2023 по 30.08.2023 року. Після закінчення підготовки буде направлений до військової частини для подальшого проходження служби. Відповідно до посвідчення серія [NUMBER] виданого управлінням персоналу штабу в/ч [NUMBER] [PERSON] має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни, учасників бойових дій. Враховуючи, що [PERSON] проходить військову службу за призовом під час мобілізації згідно наказу від 07.06.2023 р. № 147 ТЦК, відповідач [PERSON] має право на пільги встановлені ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що позичальником нараховувана заборгованість за відсотками за період з 15.11.2023 по 29.04.2024 року, тобто нарахування заборгованості за відсотками здійснювалося в період проходження [PERSON] військової служби за призовом під час мобілізації, які не підлягають стягненню з відповідача на користь банку, відповідно до\~Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 20486-11/2023 від 15.11.2023 у розмірі 5800 грн. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень\~статті 141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 666,16 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог (22%). \~

Outcome: partial