Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

01 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] та [PERSON] , заінтересована особа Личаківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту реєстрації шлюбу, у якій заявники просять суд встановити факт реєстрації 31 серпня 2018 року на тимчасово окупованій території України шлюбу між заявниками [PERSON] та [PERSON] , прізвище після реєстрації: чоловіка [PERSON] , дружина [PERSON] . За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 02 жовтня 2025 року заяву прийнято до розгляду. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку окремого провадження. Засідання по справі призначено на 15 жовтня 2025 року. 08 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника заявників адвоката Діденка Володимира Євгеновича про долучення доказів, у якій заявник просив долучити до матеріалів справи відео звернення заявників, копію закордонного паспорту [PERSON] , копію рішення Турійського районного суду Волинської області від 31.03.2023 року у справі №169/386/23. Засідання по справі, призначене на 15 жовтня 2025 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Косіциної В.В. на лікарняному та було відкладено на 22 жовтня 2025 року. У судове засідання, призначене на 22 жовтня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з неявкою учасників справи, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання прийнято рішення здійснити розгляд справи за відсутності сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Частиною третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Положеннями статей 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». У практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України). Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17. Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо реєстрації шлюбу, з метою захисту прав і свобод громадян України на тимчасово окупованих територіях, ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. У той же час держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави. Документи, видані органами та установами (зокрема, закладами реєстрації актів цивільного стану), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 315 ЦПК України. Висновок про можливість розгляду заяви про встановлення факту реєстрації шлюбу в окремому провадження викладено у постановах Верховного Суду, зокрема від 10 грудня 2018 року у справі № 2-о-48/10 (провадження № 61-1217св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 694/332/17 (провадження № 61-26442св18), від 08 вересня 2021 року у справі Зі змісту заяви про встановлення факту вбачається, що шлюб було укладено заявниками на території Автономної Республіки Крим. Відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та території України від 28.02.2025 № 376, вся територія АРК є окупованою з 20.02.2014 року. Тобто, заявники просять встановити факт укладання шлюбу на тимчасово окупованій території України. На підтвердження факту укладання шлюбу, заявниками було подано: - копію свідоцтва про реєстрацію шлюбі серії [NUMBER] , виданого 31.08.2018 року органом, створеним не в порядку, встановленому законом України, з якої вбачається, що 31 серпня 2018 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] було зареєстровано шлюбу, та внаслідок реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] змінена на [PERSON] ; - відео звернення [PERSON] , у якому останній підтвердив факт реєстрації шлюбу на тимчасово окупованій території; - відео звернення [PERSON] , у якому остання підтвердила факт реєстрації шлюбу; - копію рішення Турійського районного суду Волинської області від 31.03.2023 року у справі №169/386/23, яким встановлено факт народження [INFO] на тимчасово окупованій території України дитини чоловічої статі [PERSON] , батьками якого є [PERSON] , батьком [PERSON] . У вказаному рішенні також встановлено, що під час проживання на тимчасово окупованій території, а саме, 31 серпня 2018 року [PERSON] та [PERSON] одружилися, внаслідок чого [PERSON] присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] . Зазначені докази у повній мірі підтверджують факт реєстрації шлюбу між заявниками на тимчасово окупованій території України. У заяві про встановлення факту заявники просять встановити, зокрема, те, що шлюб між сторонами зареєстровано Сакським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, із зазначенням актового запису такого шлюбу. Проте, у ч. 2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вказано, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Сакський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим є органом, створеним на тимчасово окупованій території України не у порядку, передбаченому законом України, а отже, є незаконним, а тому, мав повноваження, в тому числі, присвоювати номер актового запису про шлюб. Тому, враховуючи те, що факт реєстрації шлюбу на тимчасово окупованій території України підтверджується належними та допустимими доказами, а Сакський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим є органом, створеним на тимчасово окупованій території України не у порядку, передбаченому законом України, а отже, не уповноважений проводити таку реєстрацію та відповідно присвоювати номер актового запису про шлюб, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, та встановлення факту того, що 31 серпня 2018 року на тимчасово окупованій території України, а саме, на території Автономної Республіки Крим було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище чоловіка після реєстрації [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: partial