Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом щодо поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно матеріалів позовної заяви зазначила, що 31.10.2011 року зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON] . Від шлюбу народилась дочка, [PERSON] , [INFO] . 30.11.2020 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між ними розірвано. У період шлюбу, сторонами придбано ряд рухомого і нерухомого майна. Зокрема, відповідачем придбано транспортний засіб марки LAND ROVER, моделі DISCOVERY 2.5, 1995 року виробництва, номер шасі [NUMBER] . Крім цього, сторони вели спільний бізнес, (роздрібна торгівля продуктами харчування) у зв`язку з цим, з метою збільшення сімейного бюджету та отримання можливості відкладати кошти, в інтересах сім`ї, 01.07.2015 року, позивачем укладено договір № 9 за результатами виконання якого третіми особами створено об`єкт малої архітектурної форми вартістю 145\~000 гривень. Також, з метою будівництва заміської дачі, для проведення сімейного дозвілля і відпочинку 04.04.2014 року, за договором купівлі-продажу, сторонами придбано земельну ділянку кадастровий номер 3220882903:03:038:0003 площею 0,1200 га для індивідуального дачного будівництва. 26.11.2019 року відповідно до договору купівлі-продажу позивачем придбана квартира [ADDRESS] , загальною площею 98,8 кв.\~м. 26.11.2019 року позивачем в інтересах сім`ї, укладено договір позики з продавцем (позичкодавцем) [PERSON] як доповнення до договору купівлі-продажу квартири, на суму 721\~614, 03 (сімсот двадцять одна тисяча шістсот чотирнадцять) гривень 03 копійки, що на день укладення договору за офіційним курсом НБУ становило 30\~000 (тридцять тисяч) доларів США, строком до 28.02.2021 року. Цього ж дня, 26.11.2019 року з метою забезпечення виконання всіх зобов`язань по договору позики, позивачем, укладено іпотечний договір з [PERSON] , відповідно до якого придбана квартира передана в іпотеку. Вказане майно та боргові зобов`язання були придбані в інтересах сім`ї, а договір укладався за згодою відповідача [PERSON] у вигляді заяви, справжність підпису якого засвідчено приватним нотаріусом Києво\~-\~Святошинського районного нотаріального округу Київської області Кондратенко Ю. В. від 26.11.2019 року. Починаючи з січня 2020 року позивач вчасно сплачувала внески рівними частинами за договором позики, у сумі 2000 доларів США щомісячно, включно до жовтня 2020 року, що в загальній сумі становить 22\~000 доларів США. Після розірвання шлюбу 08.12.2020 року між позивачем та [PERSON] укладено договір дарування грошових коштів внаслідок чого, дарувальником передано в дар позивачці грошові кошти в сумі 8000 доларів США. Того ж дня, 08.12.2020 року, позивач особистими (подарованими) грошовими коштами, здійснила оплату за договором позики у сумі 8000 доларів США, виконавши зобов`язання за договором позики в повному обсязі. Враховуючи, що спільне зобов`язання за договором позики позивачем виконано після розірвання шлюбу, власними коштами, позивач набула права звернутись до відповідача з регресною позовною вимогою про відшкодування коштів сплачених особисто за спільним обов`язком. Крім цього, сторони під час перебування у шлюбі придбали і інше майно, та грошові заощадження, даними про яке позивач не володіє, а відповідач відповідні запити позивача ігнорує. Поділ майна між сторонами не може бути здійснений за домовленістю, між ними існує спір, який в досудовому порядку вирішити не вдалось. Позивач вважає, що все майно та грошові кошти набуті сторонами під час шлюбу та боргові зобов`язання набуті позивачем в інтересах сім`ї є спільно сумісною власністю подружжя і підлягають поділу. Після розірвання шлюбу місце проживання малолітньої [PERSON] визначено разом з позивачкою, дочка перебуває на її утриманні. Позивач винаймає квартиру, в якій постійно проживає разом з дочкою за адресою: [ADDRESS] . Дочка сторін [PERSON] потребує особливого догляду у зв`язку із станом свого здоров`я. Відповідно до висновку ЛКК лікарні «Охматдит» від 09.09.2014 року № 965, малолітня [PERSON] визнана дитиною з інвалідністю у зв`язку з сліпотою обох очей, атрофією дисків зорових нервів. Позивач повною мірою забезпечує необхідні умови для зростання дочки та адаптації її до умов суспільства. Відповідач, як батько дитини, після розірвання шлюбу з позивачем, всупереч покладених на нього Сімейним кодексом України обов`язків батька, який проживає окремо, перестав приймати участь у вихованні та утриманні дочки. Він жодного разу добровільно не запропонував оплатити частину додаткових витрат. Має заборгованість по сплаті аліментів та додаткових витрат на дитину, самостійно не оплачує ні навчання, ні розвиваючі заняття, які відвідує спільна дочка сторін. У Києво\~-\~Святошинському ВДВС на примусовому виконанні перебувають два виконавчі провадження щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача та щодо стягнення додаткових витрат (ВП №71748816, ВП №71748485). Загальна сума заборгованості за вказаними виконавчими провадженнями становить 63\~981 гривень. Відповідач не сплачує встановлену йому мінімальну суму аліментів, у розмірі 5000 гривень, а витрати позивача є непомірно великими з розміром виконаного відповідачем батьківського обов`язку. Крім цього, відповідач не бере участі у вихованні дитини; не відвідує малолітню [PERSON] , не спілкується з нею. Він не дбає про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, не виховує її. Враховуючи, що після розірвання шлюбних відносин малолітня дочка сторін [PERSON] проживає з матір`ю, потребує особливого догляду у зв`язку із станом свого здоров`я, додаткового безпечного простору та належних умов для розвиту та соціалізації, а відповідач, належним чином не утримує її, має наявну заборгованість по сплаті аліментів, не цікавиться її станом здоров`я, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, позивач просить суд відійти від презумпції рівного поділу та у відповідності до вимог ч. 2 та ч. 3\~ст.\~70\~Сімейного кодексу\~України збільшити розмір частки позивача у об`єкті спільної сумісної власності подружжя. Позивач виходить з того, що мінімальна визначена законом частка у розмірі належить позивачу згідно Закону, частка може бути визнана за позивачем як компенсація дитині її порушених прав з боку відповідача, і частка може бути визнана за відповідачем як його частка в спільному майні подружжя. За тим це принципом позивач просить суд визначити частку, яка підлягає стягненню з відповідача за регресною вимогою. Загальна сума, яку заплатила позивач за погашення заборгованості за договором позики складає 8000 доларів США, тож просить зобов`язати відповідача компенсувати зазначеної суми, що складає 6000 доларів США. Беручи до уваги наведене в сукупності позивач просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на: - транспортного засобу марки LAND ROVER, моделі DISCOVERY 2.5, 1995 року виробництва, номер шасі [NUMBER] ; - об`єкту малої архітектурної форми, створеного в результаті виконання третіми особами умов договору № 9; - земельної ділянки кадастровий номер 3220882903:03:038:0003, площею 0,1200 га, для індивідуального дачного будівництва; - квартири [ADDRESS] , загальною площею 98,8 кв.\~м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1464019332224. У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за відповідачем [PERSON] право власності на: - транспортного засобу марки LAND ROVER, моделі DISCOVERY 2.5, 1995 року виробництва, номер шасі [NUMBER] ; - об`єкту малої архітектурної форми, створеного в результаті виконання третіми особами умов договору № 9; - земельної ділянки кадастровий номер 3220882903:03:038:0003, площею 0,1200 га, для індивідуального дачного будівництва. - квартири [ADDRESS] , загальною площею 98,8 кв.\~м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1464019332224. У порядку регресу, стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію понесених витрат особистими коштами, на виплату кредитного зобов`язання позивача, взятого в інтересах сім`ї в розмірі , що складає суму коштів в гривні, еквівалентну 6000 доларів США, що за станом комерційного курсу АТ «Приват Банк», на день подачі позову складає 227\~400 гривень (37 гривень 90 копійок за 1 долар США); -судові витрати позивач просить у повному обсязі покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.10.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. 09.09.2024\~року представником\~позивача адвокатом\~Куян М.\~подано до\~суду заяву\~про збільшення\~позовних вимог,\~де зокрема\~зазначено,\~що дохід відповідача, отриманий від здійснення підприємницької діяльності у 2020-2021 роках є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами як і інше майно, набуте в період шлюбу, з врахуванням відступу від засад рівності часток у зазначеному спільному майні, просить визнати за позивачем право власності на частки вказаного доходу, а саме: - визнати спільною сумісною власністю дохід від підприємницької діяльності за період з 1 листопада 2020 року до 31.12.2021 року, отриманий фізичною особою підприємцем [PERSON] в загальному розмірі 1\~066\~953,97 гривень; - у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за позивачем право власності на отриманого доходу від підприємницької діяльності у сумі 800\~215, 48 гривень, а за відповідачем - право власності на отриманого доходу від підприємницької діяльності у сумі 266 738, 49 гривень; - у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] - 800\~215,48 гривень (вісімсот тисяч двісті п`ятнадцять гривень 48 копійок); - судові витрати вирішити покласти на відповідача в повному обсязі. 18.02.2025 року представником позивача адвокатом Куян М. подано до суду письмові пояснення, в яких представник зазначає, що визначаючи позовні вимоги щодо розподілу майна та грошових коштів позивач виходила з того, що мінімальна визначена законом частка у розмірі належить позивачу згідно Закону, частка може бути визнана за позивачем як компенсація дитині її порушених прав з боку відповідача. Після розірвання шлюбних відносин малолітня дочка сторін [PERSON] проживає з матір`ю, потребує особливого догляду у зв`язку із станом свого здоров`я, додаткового безпечного простору та належних умов для розвиту та соціалізації, а відповідач, належним чином не утримує її, не цікавиться її станом здоров`я, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. У Києво\~-\~Святошинському ВДВС на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача -ВП № 71748485. 05.11.2024 року в рамках вказаного виконавчого провадження, у зв`язку із виникненням у відповідача заборгованості по сплаті аліментів більше трьох місяців, державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти боржника, розміщені на банківських рахунках. Як наслідок, вказаний арешт грошових коштів спонукав відповідача негайно погасити прострочену заборгованість по сплаті аліментів. Після цього, державним виконавцем знято арешт зазначених коштів. Водночас, після цього відповідач продовжив нехтувати обов`язком по сплаті аліментів, що в свою чергу привело до виникнення подальшої простроченої заборгованості. Із листопада 2024 року по січень 2025 року відповідач сплатив лише 1500,00\~гривень, а сума простроченої заборгованості за вказаний період становить 18\~000,00 гривень. Відтак, з наведеного вище вбачається, що відповідач належним чином виконує покладені на нього обов`язки виключно, за умови застосування до нього примусових заходів впливу. Отже, невиконання відповідачем батьківських обов`язків, передбачених статтею 150 Сімейного кодексу України, а саме: піклування про здоров`я дитини, участь у вихованні, забезпеченні фізичного та морального розвитку, тощо та ухиляння від сплати аліментів має системний характер. Окрім цього, відповідач жодним чином не приймає участь у систематичних додаткових витратах на дитину (оплаті лікарів, навчання, гуртків та секцій). За таких обставин, представник позивача зазначає, що ефективним способом захисту законних прав та інтересів позивача буде застосування судом вимоги ч.2 та ч.3\~ст.\~70\~Сімейного кодексу\~України та збільшення розміру частки позивача у об`єкті спільної сумісної власності подружжя. 27.03.2025 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено закрити підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання 09.09.2025 року сторони не з`явилися. Представник позивача до суду подав заяву, в якій просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача до суду подав заяву, в якій зазначив, що просить суд розглянути справу за його відсутності та відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст.372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1\~ст. 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України\~передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1\~ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17, які суд у силу ч. 4 ст.263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин які виникли між сторонами. Як роз`яснено в пунктах 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина третя\~статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої\~статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. При цьому суд зазначає, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, що дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Лише у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає поділу між подружжям на підставі\~ст. 60 СК України. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 31.10.2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області було зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу подружжя має одну неповнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.11.2020 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Під час перебування у шлюбі відповідачем придбано транспортний засіб марки LAND ROVER, моделі DISCOVERY 2.5, 1995 року виробництва, номер шасі [NUMBER] . Також встановлено, що сторони вели спільний бізнес, (роздрібна торгівля продуктами харчування) у зв`язку з цим, в інтересах сім`ї, 01.07.2015 року, позивачем укладено договір № 9 за результатами виконання якого третіми особами створено об`єкт малої архітектурної форми вартістю 145\~000 гривень, що підтверджується долученим до позову договором. Крім цього, з метою будівництва заміської дачі, для проведення сімейного дозвілля і відпочинку, за договором купівлі продажу від 04.04.2014 року сторонами придбано земельну ділянку кадастровий номер 3220882903:03:038:0003 площею 0,1200 га для індивідуального дачного будівництва. Договір посвідчено приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Меленною Т.К. та зареєстровано в реєстрі за №898. Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.11.2019 року, позивачем придбана квартира [ADDRESS] , загальною площею 98,8 кв.\~м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1464019332224. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Кондратенко Ю.В. та зареєстровано в реєстрі за №19695. Як доповнення до договору купівлі-продажу квартири, 26.11.2019 року між позивачем та продавцем (позичкодавцем) [PERSON] укладено договір позики на суму 721\~614, 03 (сімсот двадцять одна тисяча шістсот чотирнадцять) гривень 03 копійки, що на день укладення договору за офіційним курсом НБУ становило 30\~000 (тридцять тисяч) доларів США, строком до 28.02.2021 року, що підтверджується долученим договором. 26.11.2019 року з метою забезпечення виконання всіх зобов`язань по договору позики, позивачем, укладено іпотечний договір з [PERSON] , відповідно до якого придбана квартира передана в іпотеку. Вказане майно та боргові зобов`язання були придбані в інтересах сім`ї, а договір укладався за згодою відповідача, викладеної у вигляді заяви від 26.11.2019 р., справжність підпису якого засвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Кондратенко Ю.В. Із долучених до позову нотаріально засвідчених заяв позичкодавця [PERSON] відомо, що починаючи з січня 2020 року позивач сплачувала внески рівними частинами за договором позики, у сумі 2000 доларів США щомісячно, включно до жовтня 2020 року, що в загальній сумі становить 22\~000 доларів США. 30.11.2020 рішенням Києво\~-\~Святошинського районного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано. Як вбачається із договору дарування грошових коштів від 08.12.2020 року, укладеного між позивачем та [PERSON] , дарувальником передано в дар позивачці грошові кошти в сумі 8000 доларів США. 08.12.2020 року, позивач особистими (подарованими) грошовими коштами, здійснила оплату за договором позики у сумі 8000 доларів США, виконавши зобов`язання за договором позики в повному обсязі. Факт повного розрахунку позивача за договором позики підтверджено долученою до справи заявою [PERSON] від 08.12.2020 р. На виконання\~ухвали Києво-Святошинського\~районного суду\~Київської області\~від 23.02.2024\~року про\~витребування доказів,\~а саме\~щодо надання\~Акціонерним товариством\~Комерційний банк\~«ПриватБанк» інформації,\~зокрема,\~про відкриті\~рахунки на\~ім`я\~ [PERSON] за\~період з\~01.01.2020\~року по\~30.11.2020\~року;\~виписку про\~рух коштів\~по рахунку №\~ [NUMBER] \~за період\~з 01.01.2020\~року по\~31.12.2021 року; довідку про залишок грошових коштів на рахунку №\~ [NUMBER] станом на 30.11.2020 року, отримано відомості з виписки по вищевказаному рахунку, згідно якої сукупний дохід, отриманий від здійснення підприємницької діяльності, а саме роздрібної торгівлі продуктами харчування за запитуваний період, становить 1\~066\~953,97 гривень. Як вбачається із пояснень, наданих стороною позивача, до розірвання шлюбу матеріальне забезпечення сім`ї відбувалось за кошти від спільного ведення підприємницької діяльності ФОП позивача. Вказане підтверджуються декларацією, відповідно до якої сукупних дохід ФОП позивача за три квартали 2020 року становив 1\~584\~694,73 гривень. Зазначені кошти передавались позивачем відповідачу для закупівлі товару, забезпечення потреб сім`ї і заощаджень. Як наслідок частина вказаного доходу, закладена в товарі, який реалізовувався у відповідних місцях роздрібної торгівлі, а частина грошових коштів була передана відповідачу як заощадження сім`ї. Після розірвання шлюбу, тобто з листопада 2020 року, відповідач зареєстрував ФОП та почав здійснювати свою підприємницьку діяльність особисто, що підтверджується надходженням коштів на його рахунки. Для здійснення вказаної підприємницької діяльності відповідач використовував товар та кошти залишені позивачем. Як наслідок здійсненої господарської діяльності у період після розірвання шлюбу, тобто з листопада 2020 року по грудень 2021 року відповідачем отримано дохід на загальну суму 1\~066\~953,97 гривень. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц зазначає що, одним з об`єктів права спільної сумісної власності є доходи, одержані одним з подружжя, у тому числі й від здійснення підприємницької діяльності фізичною особою\~- підприємцем, які підлягають поділу між кожним з подружжя та погоджується з аргументом позивача про те, що презумпцію спільної сумісної власності доходу колишньої дружини від здійснення підприємницької діяльності має спростовувати саме вона. Натомість суди попередніх інстанцій установили, що дохід, отриманий колишньою дружиною саме під час перебування її у шлюбі з позивачем у період з липня 2014 року до вересня 2015 року, та зазначену презумпцію вона не спростувала. Отже, її дохід від здійснення підприємницької діяльності є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між ними». Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 14 липня 2000 року у справі № 552/5693/18 окреслив основні критерії надання такому майну статусу спільного сумісного. Зокрема, Верховний Суд зазначив, що при наданні майну статусу спільного сумісного (якщо особи проживають сім`єю без укладення шлюбу) враховується, що майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї - якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Частиною 1\~ст.\~71\~СК України\~визначено,\~що майно,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ділиться між\~ними в\~натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене суд доходить висновку, що спільно набуте майно подружжя підлягає поділу між сторонами, а сплачена позивачем частина спільного зобов`язання за особисті кошти, часткової компенсації за рахунок відповідача. Крім цього, дохід відповідача, отриманий від здійснення підприємницької діяльності у 2020-2021 роках є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами як і інше майно, набуте в період шлюбу. Відповідно до роз`яснень, що містяться в\~абзаці третьому пункту 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №\~11\~«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з\~частинами другою,\~третьою статті 70 СК України\~в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). При цьому, за наявності обставин, передбачених\~частинами другою,\~третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріальне забезпечення сім`ї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено. Як вбачається із протоколу засідання опікунської ради Гатненської сільської ради від 15.12.2020 року, та її висновку, місце проживання малолітньої [PERSON] визначено разом із матір`ю, з якою дитина фактично проживає за адресою [ADDRESS] . Із договору оренди нерухомого майна від 01.11.2020 року відомо, що позивач винаймає квартиру і проживає за адресою [ADDRESS] . У квартирі є всі необхідні умови для проживання позивача та її дочки [PERSON] , що підтверджується актом обстеження умов проживання служби у справах дітей. Відповідно до висновку ЛКК лікарні «Охматдит» від 09.09.2014 року № 965, малолітня [PERSON] визнана дитиною з інвалідністю у зв`язку з сліпотою обох очей, атрофією дисків зорових нервів. Позивач забезпечує необхідні умови для зростання дочки та адаптації її до умов суспільства. Зокрема, позивач організувала отримання освіти спільною дитиною у приватному ЗНЗ «Мідгард», що підтверджується договором від 23.02.2023 року №23.02/23/2-1. На навчання у даному закладі освіти позивач у 2023 році витратила 114\~000 гривень. Вказане підтверджується відповідними платіжними дорученнями від 12.04.2023 року, 25.07.2023 року та 18.09.2023 року. Згідно договору\~від 04.07.2022\~року,\~за перебування\~дитини в\~літньому таборі\~для особливих\~дітей на\~базі приватного\~ЗНЗ ПШ\~«Оптиміст» позивачка\~сплатила 18\~000\~тисяч платіжними\~дорученнями від\~04.07.2022\~року,\~25.07.2022 року, 01.08.2022 року, 08.08.2022 року та 15.08.2022 року. На літній табір для дитини у 2023 році позивачка витратила 3350 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями від 02.07.2023 року, 03.07.2023 року, 12.07.2023 року; на заняття з гімнастики ти спортивне облаштування для цього - 20\~630 гривень (платіжні доручення від 05.06.2023 року, 11.06.2023 року, 12.06.2023\~року, 17.06.2023\~року, 05.08.2023\~року, 09.08.2023\~року, 12.08.2023\~року, 05.09.2023 року, 20.09.2023 року). Платіжні доручення від 15.01.2022 року, 14.10.2022 року, 11.07.2023 року, 18.09.2023 року, 07.02.2023 року на загальну суму 15\~278 гривень підтверджують витрати позивачки на лікування дочки. Натомість відповідач, як батько дитини, перестав приймати участь у вихованні та утриманні дочки. У Києво\~-\~Святошинському ВДВС на примусовому виконанні перебувають два виконавчі провадження щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача та щодо стягнення додаткових витрат (ВП №\~71748816, ВП №71748485). Загальна сума заборгованості за вказаними виконавчими провадженнями становить 63\~981 гривень. При цьому, розмір аліментів який примусово стягується з відповідача та ще і з наявною заборгованістю, є неспіврозмірно малим з коштами, які позивач витрачає для того щоб забезпечити дитині з інвалідністю життя наближене до життя здорових дітей. Стороною відповідача не спростовано посилання позивача про те, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини; не відвідує малолітню [PERSON] , не спілкується з нею; не дбає про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, не виховує її. Враховуючи, що після розірвання шлюбних відносин малолітня дочка сторін [PERSON] проживає з матір`ю, потребує особливого догляду у зв`язку із станом свого здоров`я, додаткового безпечного простору та належних умов для розвиту та соціалізації, а відповідач, належним чином не утримує її, має наявну заборгованість по сплаті аліментів, не цікавиться її станом здоров`я, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, є підстави відійти від презумпції рівного поділу, тому за позивачем слід визначити права на більшу частку в поділі у спільному майні подружжя. При таких обставинах ефективним способом захисту законних прав та інтересів позивача буде застосування вимог ч.2 та ч.3\~ст. 70 Сімейного кодексу України, а саме слід визначити за позивачем право власності на частки усього майна та стягнути з відповідача частини суми погашеної заборгованості як компенсацію за регресною вимогою. Також із врахуванням відступу від\~засад рівності\~часток у\~зазначеному спільному\~майні,\~за позивачем\~слід визнати\~право власності\~на \~частки вищевказаного\~доходу від підприємницької діяльності за період з 1 листопада 2020 року до 31.12.2021 року, отриманого фізичною особою підприємцем [PERSON] . Жодна зі сторін у справі не спростовувала презумпцію спільності майна подружжя на спірне майно. З огляду\~на наведене,\~суд дійшов\~висновку про\~задоволення позовних\~вимог.\~Викладені у\~позові обставини\~підтверджуються наданими\~доказами. Витрати по сплаті судового збору відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~покладаються на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved