Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Зміст позовних вимог Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 42945,24 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір 18.05.2019 № 200131414301, видано кредитну карту з кредитним лімітом в сумі 3000 грн, який пізніше було збільшено до 27000 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04.02.2025 складає 42945,24 грн, з яких: 26796,8 грн - заборгованість за кредитом; 16148,44 грн - заборгованість за процентами. Позивач направив письмові вимоги (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. Повідомлення учасників про розгляд справи Позивач повідомлявся про розгляд справи шляхом надсилання копії ухвали про відкриття провадження у справі до електронного кабінета, що підтверджується відповідною довідкою. Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі на адресу її зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), однак поштове відправлення повернулося з відміткою «за закінченням строку зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Фактичні обставини справи, встановлені судом Між Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір 18.05.2019 № 200131414301, видано кредитну карту з кредитним лімітом в сумі 3000 грн, який пізніше було збільшено до 27000 грн. У заяві № 20013141144301 від 18.05.2019 [PERSON] просив банк відкрити на його ім`я поточний рахунок та видати йому кредитну картку з кредитним лімітом у 3000,00 грн. Розрахунковий день 30 число місяця. Платіжна дата 30 число місяця. Строк дії Реальна річна процентна ставка складає 47,68 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 1257,86 грн. Згідно з Довідкою про збільшення кредитного ліміту за договором № 2001314144301 від 18.08.2019 позивачем встановлено кредитний ліміт 3000,00 грн, який поступово збільшувався та станом на 03.03.2022 склав 27000,00 грн. З виписки за особовим рахунком за період з 18.05.2019 по 30.07.2023 вбачається, що відповідач користувався наданими позивачем кредитними коштами. Позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою (повідомленням) № KHO- 44.2.2/80 від 04.02.2025, в якому вимагав виконати свої зобов`язання перед АТ «ПУМБ», а саме погасити заборгованість у загальному розмірі 42945,24 грн, однак така вимога відповідачем виконана не була. Норми права та мотиви суду Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Звертаючись до суду з позовом, АТ «ПУМБ» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору користувався карткою, отримував кредитні кошти, що підтверджується випискою з особового рахунку. Суд також враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що договір підписаний відповідачем власноручно у встановленому законом порядку ним оспорювався чи визнавався недійсним. За весь час користування особовим рахунком відповідач періодично здійснював погашення кредитного ліміту. Згідно з правовими висновками, наведеними в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168 св 21) виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. З наявних матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитними договорами виконав, надав відповідачу кредитні кошти, однак відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим заборгованість відповідача становить 42945,24 грн. Відповідач доводів позивача про розмір такої заборгованості не спростував, доказів її сплати суду не надав. Оскільки відповідач допустив порушення умов кредитних договорів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 42945,24 грн. Щодо судового збору Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволені судом, то судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі, а саме в сумі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved