Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та з урахуванням зменшених позовних вимог просив стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти у сумі 43087,68 грн., нараховані санкції у вигляді 3% річних за період заборгованості з 16.02.2019 року по 16.01.2023 року. Стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь сплачений судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 01 квітня 2012 року між ним та відповідачкою був укладений договір позики, у формі розписки, згідно якої відповідачка [PERSON] взяла у нього в борг кошти у сумі 15 200,00 доларів США. Рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій у позові було безпідставно відмовлено. Відповідно до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 року рішення суду першої та апеляційної інстанцій були скасовані, а справу було направлено на новий судовий розгляд. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16.08.2016 року було стягнуто з відповідачки [PERSON] суму боргу з урахуванням нарахованих штрафних санкцій. Згідно Постанови Верховного суду України від 28.11.2018 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області та ухвалу Апеляційного суду Одеської області було залишено без змін, а касаційну скаргу [PERSON] без задоволення. За результатами розгляду пов`язаної справи було стягнуто з відповідачки [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики у розмірі 377 720,00 грн. та стягнуто нараховані санації у загальному розмірі 210 589, 34 грн. у вигляді 3% річних та облікової ставки НБУ за період з 01.05.2012 року по 04.05.2016 року. У зв`язку з ігноруванням відповідачкою вимог щодо сплати суми боргу на момент винесення ухвали апеляційного суду Одеської області від 25.01.2017 року, яка набрала законної сили він звернувся з позовною заявою про донарахування суми санкцій, у зв`язку з несплатою відповідачкою суми основного грошового зобов`язання. 28.11.2019 року суддею Котовського міськрайонного суду Одеської області Павловською Г.В. по справі 505/422/17 було задоволено позовну заяву та стягнуто з відповідачки [PERSON] суму нарахованих санкцій за договором позики у розмірі 229 114,06 грн. за період з 05 березня 2016 року по 15 лютого 2019 року. Постановою Одеського апеляційного суду від 08.12.2022 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28.11.2019 року в частині стягнення з відповідачки облікової ставки НБУ скасовано, а в частині стягнення 3% річних за період заборгованості з 05.03.2016 року по 15.02.2019 року у розмірі 36642,29 грн. залишено в силі. Так, згідно вищевказаної постанови визначено, що правовий аналіз положень ст.ст. 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за час прострочення. Враховуючи невиконання відповідачкою у повному обсязі вимог щодо сплати суми основного зобов`язання та нарахованих санкцій, він змушений звернутись до суду та просить винести рішення яким стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 43087,68 грн., нараховані санкції у вигляді 3% річних за період заборгованості з 16.02.2019 року по 16.01.2023 року, а також стягнути з відповідачки сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн. Ухвалою суду від 09.06.2020 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 23.03.2023 року представник відповідачки [PERSON] - адвокат Черепов Д.В. надав відзив на заяву про зменшення позовних вимог про стягнення санкцій за невиконання грошового зобов`язання по договору позики, який зареєстрований в канцелярії Подільського міськрайонного суду за вх.№ 3774 Зазначив, що вказані вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно ідо якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). | Враховуючи, що позивач у своєму позові просить стягнути грошові кошти як санкції за невиконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору позики, вимоги про стягнення 3 % річних за період з 24 лютого 2022 року по 16 січня 2023 року не підлягають задоволенню, а тому з розрахунку потрібно виключити 327 днів і відповідно сума має бути зменшена на 269 доларів США 25 центів і відповідно складати 909 доларів СІІІА 02 цента. Крім того, [PERSON] було сплачено на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 113 000,00 гривень, а саме: -9 000,00 грн. відповідно до квитанції від 28.06.2020 року; -9 000,00 грн. відповідно до квитанція від 09.2020 року; -10 000,00 грн. відповідно до квитанції від 12.09.2020 року; -16 000,00 грн. відповідно до квитанції від 24.11.2020 року; -16 000,00 грн. відповідно до квитанції від 23.12.2020 року; -9 000,00 грн. відповідно до квитанції від 23.12.2020 року; -9 000,00 грн. відповідно до квитанції від 23 і12.2020 року; -10 000,00 грн. відповідно до квитанції від 23.12.2020 року; -16 000,00 грн. відповідно до квитанції від 23.12.2020 року; -9 000,00 відповідно до квитанції від 23.12.2020. Вказані грошові кошти були сплачені на рахунок дружини позивача після надання стягувачем нових реквізитів для перерахування коштів та ознайомлення з постановою головного державного виконавця Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої службі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Затулою Наташою Миколаївною від 04.06.2020 року було внесено зміни (доповнення) в автоматизованій систем виконавчого провадження, а саме постановлено: -замість Прізвище: [PERSON] зазначити Прізвище: [PERSON] ; -замість Ім`я: [PERSON] зазначити Ім`я: [PERSON] ; -замість По батькові: [PERSON] зазначити По батькові: [PERSON] ; -замість РНОКПП: [NUMBER] зазначити РНОКПП: [NUMBER] ; -замість Адреса. КОАТУУ: Чернівецька обл.; м. Чернівці зазначити Адреса. КОАТУУ: Київ; : -замість адреса: [ADDRESS] ; -замість Банк: ПАТ КБ "ПриватБанк" зазначити Банк: AT "Альфа Банк" -заповнено IBAN: [NUMBER] -заповнено Призначення платежу: Борг стягнутий з [PERSON] згідно №505/3196/14-ц від 06.03.2017 без ПДВ j -вилучено Дата народження: [INFO] -вилучено Індекс: 58004; -вилучено Р/р: [NUMBER] . Окрім того, постановою державного виконавця від 05 вересня 2019 року описано та накладено арешт на чоловій одяг, що перебував у магазині « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість якого відповідно до висновку товарознавчого експертного дослідження №19-7637/7691-7694 від 11.12.2019 року складає 621 385,00 грн. Також, 17 березня 2020 року було проведено аукціон з продажу чоловічого одягу у кількості 246 позицій, номер лоту 409276, в результаті якого було реалізовано чоловій одяг, який перебував у магазині « [INFO] » за адресою: [ADDRESS] за ціною 85 520,00 і гривень. Позивачем не здійснено новий розрахунок заборгованості з врахуванням здійснених платежів, адже позовні вимоги за період після 16 січня 2020 року не мають розглядатися в рамках вказаної справи. 15.05.2023 року позивач [PERSON] через канцелярію Подільського міськрайонного суду Одеської області за вх.№6345 надав відповідь на відзив. Зазначив, що поданий відповідачем відзив необґрунтований та безпідставний. В наданому відзиві сторона Відповідачки посилаючись на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, зазначає про неможливість застосування санкцій передбачених ст. 625 ЦПК України за невиконане грошове зобов`язання у період запровадженого в Україні воєнного стану. За своїм змістом п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, стосується обмежень у застосуванні санкцій передбачених ст. 625 ЦК України, які виникли у зв`язку з невиконанням позичальником перед банком (кредитодавцем) умов укладених кредитних договорів. Зазначеним обмеженням щодо застосування санкцій стосовно певного кола правовідносин, законодавцем було надано можливість не сплачувати окремим категоріями позичальників додаткових санкцій по кредитним договорам, що фактично стало певною пільгою у складний економічний період. Натомість вимоги ст. 625 ЦК України поширюються та застосовуються до більш широкого кола грошових зобов`язань, а не тільки до кредитних правовідносин. Зазначив, що предметом розгляду даної справи є стягнення з відповідачки санкцій у вигляді 3% річних за невиконання грошового зобов`язання яке виникло на підставі наданої відповідачкою письмової розписки, дійсність надання та стягнення по якій було встановлено рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 серпня 2016 року, по справі за № 505/3196/14-ц, яке набрало законної сили. Тобто, спірні правовідносини по даній справі за своїм предметом та підставами виникнення не відносяться до правовідносин, на які відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не застосовуються санкції передбачені ст. 625 ЦК України. Таким чином, заявлені Позивачем до стягнення з Відповідачки санкції за порушення грошового зобов`язання є законними, обґрунтованими та підлягають стягненню у загальному порядку. В наданому Відзиві сторона Відповідачки, в якості доказів здійснення оплат, надав ксерокопії 10-ти квитанції згідно яких вбачається, що нібито [PERSON] в 2020 році здійснювала перерахування коштів на користь [PERSON] . Проте, з наданих квитанцій встановити дійсність того, що перерахування коштів здійснювалась в межах погашення боргу по винесеному рішенню Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 серпня 2016 року, по справі за № 505/3196/14-ц та по відкритому виконавчому провадженню за № 53535560, є неможливим. Жодних вказівок в призначенні платежу про погашення саме боргу по зазначеній справі не має. Саме по собі перерахування коштів від [PERSON] на [PERSON] з призначенням платежу: «поповнення картки», не може вважатись погашенням боргу по винесеному судовому рішенню та відкритому виконавчому провадженню, крім того більшість квитанцій дублює одна одну та є повторами одних і тих же транзакцій. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Неведомський В.О. в судове засідання не з`явились, представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, уточнені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Черепов Д.В. в судове засідання з`явились, представник відповідачки надав клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності відповідачки. Просили в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що 01 квітня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики у формі розписки на суму 15 200,00 доларів США. На підтвердження цього [PERSON] власноруч написала розписку про отримання від [PERSON] грошових коштів у сумі 15 200,00 доларів США. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16.08.2016 року, справа №505/3196/14-ц, було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у загальній сумі 588 309,34 грн., з яких 377 720,00 грн. сума позики, в еквіваленті 15200,00 доларів США, 34 639,16 грн. сума нарахувань у розмірі 3% річних, в еквіваленті 1393,93 доларів США, 175 950,18 грн. сума нарахованої пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, в еквіваленті 7080,49 доларів США Вирішено питання про розподіл судових витрат. Постановою Верховного суду України від 28.11.2018 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25.01.2017 року залишено без змін, а касаційну скаргу [PERSON] без задоволення. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28.11.2019 року стягнуто з відповідачки [PERSON] суму нарахованих санкцій за договором позики у розмірі 229 114,06 грн. за період 05 березня 2016 року по 15 лютого 2019 року. Постановою Одеського апеляційного суду від 08.12.2022 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28.11.2019 року в частині стягнення з відповідачки облікової ставки НБУ скасовано, а в частині стягнення 3% річних за період заборгованості з 05.03.2016 року по 15.02.2019 року у розмірі 36642,29 грн. залишено в силі. У зв`язку з невиконанням відповідачкою рішення суду та несплатою боргу за договором позики, позивач розрахував суму санкцій, які остання повинна сплатити йому за період з 16.02.2019 року по 16.01.2023 рік та складаються з наступного: 3% річних - 432087,68 грн. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Поняття договору позики визначено ст.1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до положень ст.1047 ЦК України за договором позики, який був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ч.1 ст.. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За ст..611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст..1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст..625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із системного аналізу положень ст. ст. 526, 533, 599, 611, 1048, 1050 ЦК України та змісту договору позики, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог позикодавця, яке позичальник не виконав, не припиняє правовідносин сторін договору позики, не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє позикодавця права на отримання процентів за користування позикою та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та/або ЦК України. Як вбачається із договору позики, у формі розписки, який був укладений між сторонами, розмір і порядок одержання процентів ними не встановлено, а тому слід дійти до висновку, що позивач має право на отримання від відповідача процентів, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України за весь час користування відповідачкою позикою, а також має право на отримання від відповідача трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення. Згідно уточненої позовної заяви та наданого позивачем розрахунку суми боргу, останній просить стягнути з відповідачки: 3% річних за період з 16.02.2019 року по 16.01.2023 року у розмірі 43 087,68 грн. Разом із тим, суд частково не погоджується із доводами позивача у справі про нарахування відповідачці 3% річних за період з 24 лютого 2022 року по 16.01.2023 року, оскільки це відповідатиме приписам п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, в силу якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Здійснюючи тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, Верховний Суд в постанові від 12.06.2024 року у справі № 910/10901/23 виснував, в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення повернення коштів. Аналогічна позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23. Також Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 21 січня 2025 року справа №751/3052/23 виснував, що тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, зважаючи на запровадження 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану, що на сьогодні не припинений та не скасований, а тому заявлена вимога про стягнення із відповідача на користь позивачів платежів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення за договором позики за період із 24.02.2022 року по 16.01.2023 року, що нараховані позивачем під час дії воєнного стану, є незаконними та не можуть бути стягнутими із відповідачки. Також, суд приймає аргумент представника позивача про те, що з наданих представником відповідача квитанцій неможливо встановити дійсність того, що перерахування коштів здійснювалось в межах погашення боргу на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16.08.2016 року, оскільки жодних вказівок в призначенні платежу про погашення саме боргу по зазначеній справі немає. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, а також те, що зобов`язання припиняється його належним виконанням і наявність рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договорами позики не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє відповідача [PERSON] від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє позивача права на отримання трьох процентів річних від простроченої суми, то суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідачки 3 % річних за період з 16.02.2019 року по 23.02.2022 року, а тому до стягнення підлягатиме заборгованість у сумі 33241,80 грн (10 017,95 х3% :365 х 1104 =909,02 доларів США; 909,02х36,5686=33241,80 грн.).. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial