Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась вищевказана цивільна справа. В обґрунтування позовних вимог, позивачем [PERSON] зазначено, що з відповідачем [PERSON] вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.12.2007 року, від якого мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Усі троє дітей зареєстровані та фактично проживають разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується долученими до позовної заяви витягами з реєстру територіальної громади. Стосунки з відповідачем [PERSON] були фактично припинені у березні 2024 року, коли він пішов з родини, почав мешкати окремо та припинив спілкування з дітьми та їх фінансове утримання. Враховуючи, що відповідач є ФОП, має значний дохід понад 100\~000,00 грн. на місяць позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь, аліменти на утримання дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - по 10\~000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 21.08.2024р. і до досягнення дітьми повноліття. Також просить суд розподілити понесені судові витрати, стягнувши їх на її користь з відповідача. Присутні у судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Ніколюк О.Л. підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Майданнік В.Ю., присутні у судовому засіданні, позовні вимоги визнали частково, звернулись до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] . В обгрунтування вимог, відповідачем [PERSON] зазначено, що дійсно, вони з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, за період якого у них народились троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Постійним місцем проживання дітей та відповідачки є, за його згодою, належна на праві приватної власності [PERSON] квартира [ADDRESS] . Також ним зазначено про завищений розмір аліментів, які просить з нього стягнути [PERSON] , вважає за можливий та реальний їх розмір 6500,00 грн. на місяць на кожну дитину, оскільки він отримує значно менший дохід, ніж зазначений у позовній заяві [PERSON] . Враховуючи бажання старшого сина [PERSON] проживати разом із ним - батьком позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд визначити місце проживання дитини - [PERSON] , разом із батьком [PERSON] , стягнути з [PERSON] аліменти на його користь на утримання сина [PERSON] , також просить суд зобов`язати [PERSON] відкрити банківський рахунок на ім`я дітей [PERSON] та [PERSON] для отримання аліментів від нього на їх користь. Позивач [PERSON] у судовому засіданні не визнала зустрічні позовні вимоги, зазначила, що дійсно, син [PERSON] до листопада 2024 року мешкав разом із нею, а потім приїхав [PERSON] і забрав його до себе. З того моменту, син з нею практично не спілкується, незважаючи на її намагання повернути його. Також їй відомо, на момент розгляду справи, син [PERSON] вже не мешкає постійно з батьком. Просила суд відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області [PERSON] , присутня у судовому засіданні, зазначила про відсутність обов`язку надавати висновок у даній справі, у зв`язку із досягненням дитиною, відносно якої вирішується питання щодо місця її проживання 15 років. Допитані у судовому засіданні у якості свідків особи зазначили наступне. Свідок [PERSON] зазначив, що сторони у справі є його батьками, що після фактичного припинення їх стосунків, він деякій час продовжував проживати разом із матір`ю та сестрами за адресою: [ADDRESS] , а потім почав жити з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Його переїзд з зареєстрованого місця проживання пояснює напруженими стосунками з мамою, яка емоційно розмовляє та висловлюється негативно щодо батька. Також, інколи він мешкає у тітки сестри батька [PERSON] та її доньки, двоюрідної сестри [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а також у батька у [ADDRESS] , коли буває у м.Києві. У вільний від навчання час, він допомагає батькові у його роботі з ремонту взуття. Батько допомагає йому матеріально, він бажав би залишитись жити з ним, а ні ж з мамою. Допитана у якості свідка [PERSON] зазначила, що є рідною сестрою [PERSON] та обізнана про їх стосунки у родині. На теперішній час, вони розлучаються та ділять дітей, мати настроює доньок проти батька, через що вони не спілкуються з ним. Син брата - [PERSON] - вже не мешкає з матір`ю, його матеріально утримує батько, інколи проживає у неї, інколи з батьком. Допитана у якості свідка [PERSON] зазначила, що позивач [PERSON] є її матір`ю, вона мешкала разом із нею та відчимом та молодшими братом і сестрами. Може охарактеризувати свою маму тільки з позитивної сторони, яка уважно та фахово опікується усіма дітьми та утримує їх відповідально. Аналогічні пояснення дали допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON] , [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом упередбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.12.2007 року. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.01.2025р. шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало законної сили 04.03.2025р. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади, зареєстрована адреса проживання позивача [PERSON] та дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] : [ADDRESS] . Вирішуючи вимоги первісної позовної заяви щодо стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей на користь позивача [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до ст.ст.\~180,\~181,\~182,\~183 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до\~ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 184 СК України\~передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті (Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі). Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення. При отриманні доходу в натурі проводиться грошова оцінка такого натурального надання особі, а потім з отриманих сум стягуються аліменти. Проте вартість натурального надання може суттєво варіюватися, а крім того, щомісяця вчиняти переоцінку натурального надання дуже складно. Тому замість частки від доходу платника аліментів у якості аліментів суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. Неможливість визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) може виникнути, наприклад у випадках, коли платник аліментів постійно проживає на території іноземної держави та відомості про його доходи отримати неможливо. Ускладненим та водночас таким, що порушує інтереси дитини, є стягнення аліментів у випадках, коли платник аліментів приховує свої доходи з метою ухилення від їх сплати. При встановленні розміру аліментів у твердій грошовій сумі виплата аліментів на дитину проводиться щомісячно, про що у свою чергу наголошує\~постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3\~„Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 17). Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, може бути згодом збільшений чи зменшений судом на вимогу як платника аліментів, так і одержувача аліментів. Згідно з пунктом 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Позивач [PERSON] у позовній заяві просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 10000,00 грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, враховуючи факт їх проживання разом із нею після припинення шлюбних відносин. Відповідно до\~ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до\~ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2025 рік», розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років складає 2563 гривні; дитини віком від 6 до 18 років складає 3196 гривень. Вивчені у судовому засіданні письмові докази щодо матеріального стану відповідача [PERSON] суд вважає належними та допустимими, та такими, що підтверджують його спроможність сплачувати аліменти на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] у розмірі, визнаному відповідачем - 6500,00 грн. щомісячно, що буде об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів. Із цим позовом позивач звернулася до суду 21.08.2024р. Належних та достатніх доказів того, що позивач раніше вживала заходів щодо одержання від відповідача аліментів на утримання дітей, суду не надано, як і не надано доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч.2\~ст.191 СК України, тому стягнення аліментів буде проводитись з 21.08.2024р. При цьому, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо стягнення аліментів на її користь на утримання сина [PERSON] , оскільки, у судовому засіданні не було підтверджено факту його проживання разом із матір`ю [PERSON] . Витягом з реєстру територіальної громади №2024/007266225 від 21.06.2024р. зареєстрована адреса проживання [PERSON] , [INFO] є [ADDRESS] . Разом з тим, сторонами у справі визнаний факт непроживання [PERSON] за вищевказаною адресою з листопада 2024р. За поясненнями як самого [PERSON] , так й свідка [PERSON] неповнолітній [PERSON] , на момент розгляду справи, мешкає за різними адресами без постійного місця проживання: разом із бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; також разом із тіткою сестрою батька [PERSON] та її донькою, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; а також у батька у [ADDRESS] , коли буває у м.Києві. Ці обставини також підтверджуються письмовим доказом, долученим до матеріалів справи - актом №642 від 18.11.2024р. обстеження умов проживання [PERSON] за місцем проживання його бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] у зв`язку із чим, підстав для задоволення вимог [PERSON] щодо стягнення аліментів на її користь на утримання сина [PERSON] з [PERSON] судом не знайдено. Вирішуючи по суті зустрічні позовні вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] разом із ним, та стягнення з [PERSON] аліментів на його утримання на користь [PERSON] - суд виходить з наступного. Відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1\~ст.141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. За змістом\~статті 31 ЦК України\~малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі №351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою\~статті 160 СК України\~та положеннями частини другої\~статті 29 ЦК України. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства дитина у віці 14-ти років може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)». Дитина має право жити з батьками, має право на гармонійний розвиток в належних умовах. Батьки зобов`язані забезпечити дитині відповідні умови. В залежності від віку дитини спочатку місце проживання визначається законом з батьками, потім за їх спільною згодою. Після досягнення дитиною десятирічного віку вже враховується її думка щодо місця проживання з батьками які живуть окремо. За відсутності згоди, щодо визначення місця проживання дитини до чотирнадцяти років спір може бути вирішений судом. Після досягнення чотирнадцяти років дитина самостійно визначає місце проживання і у цьому випадку законом не визначено вирішення спору між батьками у судовому порядку. Враховуючи, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , на момент розгляду справи судом має повних 16 років, суд вважає, що законом не передбачено можливості визначення місця проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, з одним із батьків, та доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] у цій частині. Вимоги [PERSON] щодо стягнення на його користь аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON] є похідними від вимог щодо визначення місця проживання дитини, тому задоволенню також не підлягають. Щодо необхідності стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] суд виходить наступного. Статтею 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована\~постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 179 СК України\~встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до\~ЦК України. Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом (ч. 2\~ст. 47 ЦПК України). Згідно з ч. 1\~ст. 18 СК України\~кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Такий же висновок щодо застосування норм права викладений Верховним Судом у постанові від 23серпня 2023 року у справі № 707/1319/22. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе стягнути на користь особисто [PERSON] аліменти на його утримання, з обох батьків, в рівних частках, у загальному розмірі 6500,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів був визначений судом до стягнення на користь інших дітей подружжя [PERSON] , із врахуванням матеріальної спроможності обох батьків.

Outcome: partial