Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

У квітні 2025 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . У позові зазначив, що він перебував у фактичних стосунках з [PERSON] . Від вказаних стосунків [INFO] у них з [PERSON] народилася спільна дитина донька [PERSON] . На час народження доньки він разом з [PERSON] проживали у будинку його матері у [ADDRESS] . Через півроку після народження доньки [PERSON] залишала доньку та переїхала на інше місце проживання. З того часу [PERSON] фактично припинила спілкування з донькою, жодних стосунків з нею не підтримує, участі в її вихованні, утриманні, навчанні не приймає та взагалі не цікавиться дитиною. З того часу вона лише єдиний раз відвідала доньку на її другий день народження. [PERSON] на його дзвінки не відповідає, не повідомляє йому своє місце знаходження та її місце перебування йому не відоме. З огляду на викладене і посилаючись на те, що відповідачка тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, участі в їх утриманні не приймає, не спілкується з донькою, не займається питаннями їх освіти та виховання, вважав, що остання свідомо ухиляється від виконання покладених на неї батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення її батьківських прав щодо дитини. Також вважав, що за таких обставин позбавлення відповідачки батьківських прав щодо доньки буде відповідати найкращим інтересам останньої. Відзив на позов відповідачкою не поданий. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити. Позивач зазначив, що з 2019 року він підтримував фактичні шлюбні стосунки з відповідачкою. Вони спільно проживали у будинку його матері в [ADDRESS] . У вказаних стосунках [INFO] у них з відповідачкою народилася спільна дитина донька [PERSON] . У 2021 році [PERSON] залишила на нього доньку, а саме виїхала на заробітки за кордон, а у подальшому від друзів дізнався, що у неї зав`язалися стосунки з іншим чоловіком. З того часу стосунки з [PERSON] він не підтримує. Також зазначив, що з часу коли [PERSON] його покинула остання донькою не цікавиться, не проявляє до неї жодного інтересу, участі в утриманні, вихованні, навчанні доньки не цікавиться. При його останньому спілкуванні [PERSON] повідомила, що вона не цікавиться вихованням доньки і що цим він повинен займатися самостійно. Фактично з 2021 року вихованням та утриманням доньки займається лише він. Донька свою матір не знає, а матір`ю називає свою бабусю. Під час розгляду питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] на засідання органу опіки та піклування не з`явилася, а по телефону повідомила комісію що не бажає, аби її турбували. Вважали, що вказані обставини свідчать про свідоме нехтування відповідачкою своїх батьківських прав щодо доньки та позбавлення останньої батьківських прав щодо доньки [PERSON] , буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. Відповідачка в судове засідання не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради в судове засідання не з`явився. Подав письмове клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності. Підтримав висновок органу опіки та піклування віл.11.02.2025 року щодо доцільності позбавлення батьківських права відповідачки. Допитана в якості свідка [PERSON] суду повідомила, що позивач є її сином. МПриблизно з 2019 року її син та [PERSON] стали підтримувати стосунки та проживали разом у її будинку по [ADDRESS] . У жовтні 2019 року у них народилася донька [PERSON] . Через деякий час після народження доньки, приблизно в кінці 2020 року, [PERSON] виїхала у м. Хмельницький, у подальшому повідомила, що поїхала за кордон на заробітки. Дитину вона залишила на сина та з того часу донькою не цікавилася, не провідувала її, не приймає участі в її вихованні та утриманні. Фактично з того часу вихованням та утриманням [PERSON] займається її син та вона. [PERSON] свою матір не знає, а мамою називає її. З часу коли [PERSON] покинула свою доньку вона лише один раз (на другий день народження доньки) її провідала. Фактичні обставини справи встановлені судом. [INFO] народилася [PERSON] та її батьками є [PERSON] (позивач у справі) та [PERSON] (відповідач у справі). Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. Згідно довідки про склад сім`ї №118 від 04.03.2024 року, яка видана Ярмолинецькю селищною радою, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані і проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно повідомлення Москалівського закладу дошкільної освіти «Ялинка» №4 від 27.12.2024 року встановлено, що [PERSON] , 2019 р.н. відвідує вказаний дошкільний заклад з 01.09.2022 року. За цей період мати дитини не була жодного разу ні на святах, ні на батьківських зборах; до садочку дитину приводять і забирають її батько [PERSON] та бабуся [PERSON] . Згідно акту обстеження умов проживання від 15.01.2025 року встановлено, що дитини [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з батьком та бабусею та дядьком. Умови проживання дитини забезпечені. Зі слів бабусі дитини, її мати з донькою не проживає, участі в її утриманні не приймає та останній раз спілкувалася з дитиною у 2021 році. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ярмолинецької селищної ради, який затверджений рішенням виконавчого комітету селищної ради від 11.02.2025 року № 14 2025-р визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] стосовно неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] . Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Із положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» ("Mamchur v. Ukraine", заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, п. 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Також у рішенні від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» («Hunt v. Ukraine», заява №31111/04, п.п. 57-58) Європейський суд з прав людини вказав на те, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина. У відповідності з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до п.п.15 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007, № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб,які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам додосягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12.09.2019 року у справі № 638/6919/16-ц). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі № 344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року у справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі № 640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі № 331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц. Як вбачається з матеріалів справи відповідачка досить тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, належним чином не приймала участі у їх вихованні та навчанні (фактично проживаючи окремо від дитини, остання належної участі в її утриманні не приймає, не спілкується у достатньому обсязі з донькою для забезпечення їх нормального самоусвідомлення, підтримання та збереження належного контакту з ними), однак вказані обставини не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідачки батьківських прав та застосування такого крайнього заходу впливу, оскільки простої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Щодо представленого висновку органу опіки та піклування, в якому визнано за доцільним позбавлення відповідачки батьківських прав щодо неповнолітніх доньок, суд зазначає наступне. Так, визначаючи за доцільним позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дитини, у вказаному висновку органом опіки та піклування фактично не наведено обставин, які б давали підстави для застосування такої виключної міри, як позбавлення батьківських прав матері, а також не наведено мотивів, за яких орган опіки та піклування дійшов висновку що позбавлення батьківських прав відповідачки буде відповідати найкращим інтересам дитини. При цьому згідно вказаного висновку вбачається, що з матір`ю дитини працівниками служби у справах дітей була проведена бесіда, в якій [PERSON] повідомила, що фактичні стосунки з позивачем були припинені через вчинення щодо неї фізичного насильства, у зв`язку із чим вона вимушена була виїхати на інше місце проживання. Після цього вона тривалий час перебувала на заробітках за кордоном, періодично пересилала позивачу кошти на утримання їх доньки. Такі обставини під час вирішення питання щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав щодо дитини органом опіки та піклування належним чином не перевірялися та відповідно оцінка таким обставам не надавалася. Посилання позивача на остаточне і свідоме самоусунення відповідачки від спілкування та не бажання зберігати контакт з дітьми суд вважає безпідставними та передчасними. З огляду на викладене, за встановлених судом обставин справи на даний час вищевказані обставини не є безумовними та достатніми для позбавлення відповідачки батьківських прав та застосування такого крайнього заходу впливу. Крім того суд звертає увагу, що в разі, якщо відповідачка не змінить свого ставлення до дитини, позивач не позбавлений можливості повторно звернутись до суду з аналогічним позовом. При цьому суд вважає за необхідне попередити відповідачку про необхідність зміни ставлення до дітей. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed