Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

В червні 2025 року ТОВ «Споживчий центр» звернулось до Долинського районного суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 29\~920,00 грн. та понесених судових витрат. Як на підставу позовних вимог вказано, що між сторонами 28.03.2024 був укладений кредитний договір (оферти) № 28.03.2024-100000843, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 11\~000,00 грн. строком на 62 дні зі сплатою процентної ставки «Економ» за користування кредитом в розмірі 2 % за один день користування кредитом. Через неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань станом на дату подання позовної заяви утворилась заборгованість у розмірі 29\~920,00 грн., яка складається з: 11\~000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 15\~345,00 грн. заборгованості по процентам, 3 575,00 грн. - неустойка. Посилаючись на порушення відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить стягнути з неї вказану заборгованість. Згідно ухвали Долинського районного суду Кіровоградської області від 11.06.2025 справу за позовом ТОВ «Споживчий Центр» передано за підсудністю до Інгульського районного суду м. Миколаєва. Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 30.07.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності. Повідомлення відповідача [PERSON] про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі та доданих до неї документів, та додатково шляхом направлення смс-повідомлення на номер телефону, зазначений в позовній заяві, яке не було доставлено. Направлена на її адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відмовився», що відповідно до статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Відповідач причини своєї неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 28.03.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 28.03.2024-100000843, невід`ємними частинами якого є пропозиція про укладення кредитного договору (оферта) від 28.03.2024 та заявка від 28.03.2024, які підписано позичальником шляхом використання одноразового ідентифікатора (а.с. 11-16). Сторони уклали договір на наступних умовах: сума кредиту 11 000,00 грн.; строк, на який надається кредит - 62 дні з дати його надання; процентна ставка «Економ» 2 % за один день користування кредитом; процентна ставка «Стандарт» - 2,5 % за один день користування кредитом; неустойка 275,00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується квитанцією Liqpay від 28.03.2024 (а.с. 8, зворотня сторона). Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №\~28.03.2024-100000843 від 28.03.2024 заборгованість відповідача [PERSON] становить 29\~920,00 грн., яка складається з: 11\~000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 15 345,00 грн. заборгованості по процентам, 3 575,00 грн. - неустойка. (а.с. 8). Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Частиною першою статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина третя статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини шостої статті 11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно статті 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи доведення позивачем отримання відповідачем кредиту та порушення останньою грошових зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі, вказаному у розрахунку позивача, яка відповідачем не спростована, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення в частині, а саме 26\~345,00 грн., з яких: 11 000,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 15\~345,00 грн. заборгованості по процентам. Щодо стягнення з відповідача неустойки в сумі 3\~575,00 грн., судом встановлено наступне. Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України). Разом з тим, відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»,розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України доповнено\~пунктом 18,\~який передбачає,\~що у\~період дії\~в Україні\~воєнного,\~надзвичайного стану\~та у\~тридцяти денний\~строк після\~його припинення\~або скасування\~у разі\~прострочення позичальником\~виконання грошового\~зобов`язання\~за договором,\~відповідно до\~якого позичальнику\~було надано\~кредит (позику)\~банком або\~іншим кредитодавцем\~(позикодавцем),\~позичальник звільняється\~від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто законодавцем звільнено позичальників від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також неустойки (штрафу, пені) та від інших платежів за прострочення виконання зобов`язань за договором, які були нараховані у період дії в Україні воєнного стану. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що кредитний договір було укладено сторонами в період дії воєнного стану, який триває до теперішнього часу, правові підстави для стягнення з [PERSON] неустойки в сумі 26\~345,00 грн. відсутні, відповідно в цій частині вимог необхідно відмовити. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на його користь витрат на правничу допомогу, оскільки всупереч положень ст. 137 ЦПК України належних доказів понесення таких витрат до матеріалів справи не долучено ані договору про надання правничої допомоги, ані акту виконаних робіт, ані детального розрахунку вартості наданих послуг, тощо. Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги про стягнення заборгованості задоволено частково (88,05 %), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2\~132,92 грн.

Outcome: partial