Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гетьманське" і просила стягнути із відповідача заборгованість зі сплати орендної плати за 2023,2024, 2025 роки в сумі 16623,81 грн, інфляційні втрати в сумі 1573,01 грн, а всього 18196,82 грн. Позовні вимоги обгрунтовані посиланням на те, що договірні відносини між сторонами розірвані згідно рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 22 липня 2025 року по справі № 732/497/25, яким встановлено факт невиплати позивачу відповідачем орендної плати. Станом на момент звернення з новим позовом до суду невиконаними відповідачем залишаються зобов`язання щодо виплати позивачу 6233,93 грн - орендної плати за 2023 рік, 6233,93 грн орендної плати га 2024 рік, 4155,95 грн орендної плати за 8 місяців 2025 року. Інфляційне збільшення боргу позивач визначила згідно статті 625 ЦК України в сумі 1573,01 грн. 10 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження ухвалою судді. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвала суду, позов і матеріали додані до позову отримані відповідачем. Представником відповідача Яременком Анатолієм Володимировичем подано клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с.42-43). Ухвалою суду від 23.09.2025 відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Клопотань по розгляд справи з викликом сторін не надходило. У справі достатньо доказів про взаємовідносини сторін. У відзиві на позовну заяву, не заперечуючи проти вимог позову, представник відповідача просив зменшити судові витрати, понесені стороною позивача із 5000 гривень на 1500 гривень (а.с.65-69). Визначившись із вимогами і запереченнями сторін, встановивши правовідносини між ними і норму права, яка підлягає застосуванню до правовідносин сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позову. Доведено, що сторони перебували у договірних відносинах згідно додаткової угоди до Договору оренди землі № 02 від 25.07.2012, згідно якого орендар (відповідач) прийняв у строкове платне володіння і користування земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 7421482400:03:000:0568. Орендна плата визначена у грошовій формі в сумі 6233,93 грн за повний рік оренди. 22 липня 2025 року рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області у справі № 732/497/25 розірвано договір оренди землі № 2, укладений 25.07.2012, змінений додатковою угодою (невід`ємною його частиною) до договору від 06.12.2021, предметом яких є земельна ділянка загальною площею 3,49 га, із кадастровим номером 7421482400:03:000:0568 та припинено речове право право оренди земельної ділянки (номер запису про речове право: 3228873) із кадастровим номером 7421482400:03:000:0568, яке було зареєстроване за ТОВ «Гетьманське». Підставою для розірвання договору оренди у рішенні суду визнано систематична, тобто неодноразова (два випадки) повна несплата орендної плати позивачу відповідачем. У відзиві на попередній позов відповідач підтвердив, що орендна плата у 2023,2024 роках ним не проводилася. Згідно частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, не спростованим залишається факт невиплати відповідачем позивачу сум орендної плати за 2023 рік, 2024 рік, 8 місяців 2025 року (січень-серпень 2025 року). Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про оренду землі»\~оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із\~статтею 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою\~статті 2 Закону України «Про оренду землі»\~передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються\~ЗК України,\~ЦК України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі\~статтею 13 Закону України «Про оренду землі»\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом договору та додаткової угоди розмір орендної плати після запровадження воєнного стану сторонами не переглядався Права та обов`язки орендодавця та орендаря встановлені статтями\~24\~та\~25 Закону України «Про оренду землі». Орендна плата належить до істотних умов договору оренди ( ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі») і змінювати умови виплати орендної плати та її розмір в односторонньому порядку у договірних відносинах неможливо. Абзацом шостим частини другої статті 25 ЗУ «Про оренду землі» передбачено обов`язок орендаря своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку. Згідно із ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі\~ст. 629 Цивільного кодексу Українидоговір\~ є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст. 525 Цивільного кодексу України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться.\~\~ Одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Відповідно до ч.1\~ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно\~ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1\~ст. 759 Цивільного кодексу України\~за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч. 1\~ст. 762 Цивільного кодексу України\~за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Сама по собі війна не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. За таких\~обставин,\~відповідач не\~може бути\~звільненим від\~обов`язку\~сплати орендної\~плати за\~2023,\~2024\~роки. 8 місяців 2025 року (січень-серпень 2025 року). Розрахунок, наведений у позові позивачем, відповідає договору, а тому із відповідача на користь позивача слід стягнути по 6233,93 гривень за 2023 та 2024 роки, тобто 12467,86 грн, а також 4155,95 грн за 8 місяців 2025 року (січень-серпень 2025 року), тобто всього орендної плати на суму 16623,81 грн. Згідно з пп. 164.2.5 ст. 164 Податкового кодексу до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються, зокрема, дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому п. 170.1 ст. 170 Кодексу. Підпунктом 170.1.1 ст. 170 ПК передбачено, що податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. Отже, орендна плата оподатковується військовим збором та податком на доходи фізичних осіб, як наслідок сума визначена умовами договору (нарахована) та сума до виплати орендарю відрізняються на розмір податків і зборів. У справі відсутні відомості про те, що відповідач, не сплативши орендну плату позивачу за 2023, 2024 рік, 8 місяців 2025 року, виконав свій обов`язок податкового агента та перерахував до бюджету суми належних із орендної плати податків, як податковий агент. Тому одночасно із виконанням судового рішення із зазначеної у договорі суми підлягають відрахуванню податковим агентом відповідні суми до бюджету, а після вирахування передбачених законом сум, решта суми підлягає виплаті позивачу. Виплата орендної плати та зарахування належних сум до бюджету, таким чином, має бути одночасною. Судом враховується, що сторони у п 13.2 Додаткової угоди (а.с.12), узгодили, що за невиконання або неналежне виконання Дговору строни несуть відповідальність відповідно до Закону та Договору, у той же час, узгодили, що сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини. Відповідачем доводиться, що зниження його ефективності господарювання на землі пов`язано із запровадженим воєнним станом, небезпекою від ворога, та ускладненнями в частині залучення трудового ресурсу ( працездатного населення) для обробки землі на прифронтовій території. Ворожа винна військова агресія безумовно вплинула на можливість виконання відповідачем цивільно-правових зобов`язань щодо орендованої землі у с. Володимирівка. Тому суд дійшов висновку, що відповідача можливо звільнити від обов`язку сплатити позивачу інфляційне збільшення, нараховане згідно статті 625 ЦК України, застосовуючи вище вказані положення договору, оскільки, включивши у договір (додаткову угоду) такі умови, сторони, застосовуючи свободу договору, взаємно погодили таку можливість. Одночасно суд відмічає, що\~отримання позивачем у повному розмірі орендної плати, поновлює права орендодавця, а тому, враховуючи принцип пропорційності, звільнення відповідача від сплати інфляційного збільшення, не призведе до негативних наслідків для позивача, однак забезпечить баланс інтересів обох сторін. Згідно частини 1 ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивач сплатила 968,96 грн судового збору, а позовні вимоги задоволені на 91,35 %, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 885,18 гривень як відшкодування судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. 5000 грн витрат на правову допомогу, як вказано у позові це попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач планував понести та не надав відповідних остаточних розрахунків та документів до завершення судового розгляду, залишаючи за собою право після ухвалення рішення судом першої інстанції протягом 5-ти днів подати до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу разом із підтвердженням розміру судових витрат, які планує стягнути із відповідача. Таким чином, наведене питання може бути вирішено у порядку, передбаченому ч.8 ст. 141, ст. 270 ЦПК України.

Outcome: partial