Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

08 серпня 2025 року [PERSON] (далі - позивач) через свого представника адвоката Гавловську Юлію Вікторівну звернулась до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] (далі - відповідачі), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товарна біржа «Нєдвіжимость Сангай» про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування\~позовних вимог\~представник позивача посилається на те, що 20 березня 1997 року між [PERSON] , що діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] укладено Договір №\~172\~купівлі -\~продажу нерухомого\~майна, згідно якого [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Договір був зареєстрований в Миколаївському обласному бюро технічної інвентаризації, виконаний сторонами належним чином і до тепер не виникало ніяких претензій і спорів по ньому. Однак, при зверненні до нотаріуса щодо відчуження вказаного майна, позивачу було відмовлено, оскільки договір купівлі-продажу, зареєстрований Товарною Біржою «Недвіжимость Сангай» не був нотаріально посвідчений, а недодержання цієї вимоги, тягне за собою недійсність договору. У зв`язку з цим, представник позивача в інтересах позивача [PERSON] звертається до суду з вказаною позовною заявою та просить суд визнати дійсним договір № 172 купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , зареєстрований 20 березня 1997 року Товарною біржою «Нєдвіжимость Сангай». Ухвалою Миколаївського\~районного суду\~Миколаївської області від 20 серпня 2025 року позовну заяву залишено без руху. На виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, 29 серпня 2025 року представником позивача адвокатом Гавловською Юлією Вікторівною до суду подану уточнену позовну заяву з виправленням прізвища відповідача на « [PERSON] » замість « [PERSON] », в якій, крім цього, зазначено: розрахунок судових витрат, про відсутність вжиття заходів забезпечення доказів (позову) та про відсутність заходів досудового врегулювання спору у справі. Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00053307122 від 28 серпня 2025 року, що надійшов на адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області 01 вересня 2025 року, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 76 років, актовий запис № 256, складений 06 липня 2016 року Інгульським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (а. с. 52-53). Ухвалою Миколаївського\~районного суду\~Миколаївської області від 01 вересня 2025 року у відкритті провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним відмовлено, до розгляду прийнято та\~відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товарна біржа «Нєдвіжимость Сангай», про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до розгляду по суті у судовому засіданні. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, при цьому, представник позивача 17.10.2025 року в системі «Електронний суд» подала клопотання про розгляд вказаної справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить суд позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а. с. 96). Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином шляхом надсилання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та доданих до неї документів та повісток про виклик до суду за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, що повернулися до суду з відміткою АТ «Укрпошта» - «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 74, 76); також відповідачі повідомлялися про розгляд справи шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-порталі судової влади України, відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а. с. 69-70, 93-94), відзив на позовну заяву не подавали. Відповідно до відповіді Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області відповідачі [PERSON] та [PERSON] зняті з реєстрації з 26.03.1997 року з адреси: [ADDRESS] (а. с. 24, 26). За відомостями ВОМІРМП та ВІС УДМС у Миколаївській області [PERSON] та [PERSON] у Миколаївській області не значяться (а. с. 28-29). Згідно відповіді Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби № 6.2-14230/6-25 від 16.10.2025 року, наданої на запит суду, за наявними даними ДМС відомостей про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не встановлено (а. с. 95). Представник Товарної біржі «Нєдвіжимость Сангай» в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом надсилання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та доданих до неї документів та повісток про виклик до суду за адресою місцезнаходження юридичної особи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, що повернулися до суду з відміткою АТ «Укрпошта» - «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 75); про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за відсутності представника до суду не надав. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з викладеного, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд доходить такого висновку. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Судом встановлено, що 20.03.1997 року на Товарній біржі «Нєдвіжимость Сангай» укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 172, відповідно до умов якого [PERSON] , що діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дочки [PERSON] і [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] в якій: загальна площа 52.80 кв.м, складається із двох кімнат житлової площі 28.50 кв.м. Відповідно до п. 2 Договору, зазначена квартира належала продавцям [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.11.1993 року, зареєстрованого в реєстрі за № 42 від 24.07.1994 року в БТІ м. Миколаєва, і [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.03.1997 року, посвідченого Дехтяр Л.І., державним нотаріусом Четвертої Миколаївської нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1-406 серія ААЕ № 564595, зареєстрованого в БТІ м. Миколаєва за реєстровим № 42 від 18.03.1997 року. Вартість квартири згідно довідки-характеристики БТІ - 19\~325 гривень 00 копійок. Сторони договору купівлі-продажу домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується відповідним письмовим договором, і відбулося повне виконання договору (а. с. 5). Зі змісту договору купівлі-продажу нерухомого майна вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Товарній біржі «Нєдвіжимость Сангай» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 172 від 20.03.1997 року та в подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. На виконання умов договору, позивач зареєструвала його у КП ММБТІ, реєстр № 42 від 28.03.1997 року, про що зазначено в реєстраційному посвідченні до документу про право особистої власності (а. с. 6). Відповідно до копії технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] власником після [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] стала [PERSON] (а. с. 9). Договір купівлі-продажу нерухомого майна підписаний сторонами власноручно. До теперішнього часу ніхто із сторін ніяких вимог щодо порушення їх прав не заявляв, ніякого спору з цих питань у сторін не виникало. На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку. Позивач вказує, що після укладання договору сторонами були виконані всі його умови. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Після укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами, покупцем 28.03.1997 року було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли в березні 1997 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України 2004 року, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач, на теперішній час, не має можливості реалізувати свої права, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна № 172 від 20.03.1997 року не було посвідчено нотаріально. Беручи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним підлягає задоволенню.

Outcome: approved