Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи. У своїй позовній заяві просив суд Стягнути солідарно з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) завдані матеріальні збитки у розмірі 564 575,31 грн. (п`ятсот шістдесят чотири тисячі п`ятсот сімдесят п`ять гривень 31 копійку) та судові витрати покласти на відповідачів. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що гаражний бокс № [NUMBER] а в ГБК «Дружба-2» передано в оренду [PERSON] . Відповідно до умов договору, цільовим призначенням приміщення є надання послуг населенню з миття та обслуговування автомобілів. На теперішній час у цьому приміщенні функціонує автомийка під назвою « Піна ». 09.12.2020 року на території автомийки "Піна" виникла пожежа. Гаражний бокс №278, що винаймається [PERSON] , розташований поряд з автомийкою « Піна », в якій 09.12.2020 року виникла пожежа. Майну [PERSON] було завдано шкоди, а саме: повністю згорів автомобіль NISSAN ROGUE SPORTS, 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , виданого ТСЦ 8041, дата реєстрації 27 грудня 2019 року, який на момент пожежі знаходився в гаражному боксі № [NUMBER] в ГБК «Дружба-2» та інше майно Позивача. Вважає, що пожежа, яка виникла в приміщенні автомийки «Піна», спричинила значну шкоду майну [PERSON] , зокрема повне знищення його автомобіля та іншого майна, яке знаходилося в гаражному боксі № [NUMBER] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. 20 березня 2025 року на адресу суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, відповідно до змісту якого він зазначає, що не може нести відповідальність за дотримання вимог пожежної безпеки в частині, що стосується конструктивних особливостей та технічного оснащення гаражного приміщення, які були визначені та встановлені до моменту передачі приміщення в оренду за адресою: м. Київ, гаражно-будівельний кооператив «ДРУЖБА-2», буд. 12-14, приміщення [NUMBER] , що знаходиться на території гаражного кооперативу за адресою: вул. Тираспольська, 12-14 . Зазначає, що відповідальність за завдані збитки [PERSON] має нести власник приміщення, шкоду якому було завдано. Також вважає, що пожежа сталась саме на виникненні аварійної ситуації, тобто за непередбачуваних обставин, а не через несправність механізму з причин недбалості [PERSON] . 01 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив [PERSON] , відповідно до змісту якого зазначається, що Договір оренди нежитлових приміщень №2811/2019 від 28.11.2019 року не укладала, тобто не є стороною в даних правовідносинах - ні орендарем ні орендодавцем, та плату за користування приміщенням не отримувала. Також зазначає, що зважаючи на справний стан приміщення, а також на те, що приміщення автомийки було здане за договором оренди, вважає, що її вини у пошкодженні власності [PERSON] немає, а тому вимога про відшкодування нею матеріальної шкоди [PERSON] безпідставна та необґрунтована жодним доказом. 01 травня 2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив [PERSON] , відповідно до змісту якого зазначається, що об`єкт оренди передавався [PERSON] в задовільному технічному стані, придатному до використання. 26 червня 2025 року через підсистему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив, відповідно до змісту якого [PERSON] зазначає, що має місце наявність вини усіх Відповідачів у незабезпеченні належного дотримання правил протипожежної безпеки, а саме в незабезпеченні власниками об`єкту нормам протипожежної безпеки так і порушення його наймачем правил пожежної безпеки у процесі експлуатації, наслідком чого стало знищення майна Позивача та завдання йому матеріальної шкоди. 11 cерпня 2025 року через підсистему "Електронний суд" [PERSON] направив заперечення, відповідно до змісту якого вважає, що факт оренди приміщення не породжує автоматично встановлення наявності протиправної поведінки оренда у спричиненні шкоди. Без наявності та належного доведення факту порушення, вини, причинного зв`язку та шкоди, покладення відповідальності є безпідставним та передчасним. Також зазначає, що з отриманого витягу з Протоколу засідання правління ОК «ГБК «ДРУЖБА-2» вбачається, що [PERSON] не був і не є членом кооперативу, не мав оформлених договірних відносин щодо користування гаражним боксом № [NUMBER] , а сам факт зберігання належного йому транспортного засобу Nissan д.н.з. [NUMBER] на території кооперативу не був відомий правлінню. Відтак, на момент виникнення спірних правовідносин автомобіль перебував на території ОК «ГБК «ДРУЖБА-2» без жодних законних правових підстав, що унеможливлює покладення на кооператив або третіх осіб обов`язку нести відповідальність за збереження такого майна чи за наслідки його перебування в межах території, яка йому не належала та не перебувала у його користуванні на законних підставах Представник позивача у судовому засіданні просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача у судовому засіданні просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що [PERSON] з 12.07.2020 року користується гаражним боксом № [NUMBER] у гаражно-будівельному кооперативі (ГБК) «Дружба-2», розташованому у місті Києві, вулиця Тираспольська, будинок №12-14, на підставі договору позички. Поряд із гаражним боксом № [NUMBER] , яким користується [PERSON] , розташований гаражний бокс № [NUMBER] , який знаходиться у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] . 28.11.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір № 28/11-2019 оренди нежитлових приміщень, згідно з яким гаражний бокс № [NUMBER] а в ГБК «Дружба-2» передано в оренду [PERSON] . Відповідно до умов договору, цільовим призначенням приміщення є надання послуг населенню з миття та обслуговування автомобілів. 09.12.2020 на території автомийки "Піна", що розташовується в гаражному боксі № [NUMBER] в ГБК «Дружба-2», виникла пожежа, що підтверджується актом про пожежу від 09.12.2020 року. Відповідно до Звіту про причину виникнення пожежі 09.12.2020 року, складеного провідним інспектором відділу запобігання надзвичайним ситуаціям та заходів цивільного захисту Шевченківського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві старшим лейтенантом служби цивільного захисту Мозоль А.С., пожежа виникла у прибудованій котельні із розповсюдженням вогню на перекриття суміжного приміщення боксу автомийки. Згідно з Технічним висновком №48 Дослідно-випробувальної лабораторії Центру забезпечення діяльності ГУ ДСНС України у м. Києві, ймовірною причиною пожежі, яка сталася 09.12.2020 року у будівлі автомийки «Піна» за адресою м. Київ, вулиця Тираспольська, будинок №12-14 є виникнення аварійних режимів роботи в електромережі системи автономного водяного опалення, улаштованій у прибудинковій котельні. Відповідно до п. 10. Наслідки пожежі Технічного висновку №48 Дослідно-випробувальної лабораторії Центру забезпечення діяльності ГУ ДСНС України у м. Києві, внаслідок пожежі вогнем було частково знищено дах будівлі автомийки на площі приблизно 200 м.кв., шафу з робочим інструментом, робоче обладнання (інструменти, побутова хімія), автомобіль «Nissan Rogue Sports», реєстраційний номер [NUMBER] (власник - гр. [PERSON] ). Пошкоджено ворота автомобільної мийки, систему автономного водяного опалення, особисті речі працівників, речі побутового призначення та особисті речі власників гаражів №№ 278, [NUMBER] , [NUMBER] , покрівлю суміжної будівлі «СТО». Відповідно до Висновку про визначення вартості матеріального збитку від 28.12.2020 №17629, складеного оцінювачем ФОП [PERSON] , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Nissan Rogue Sports», 2017 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] пошкодженого внаслідок пожежі, яка сталася 09.12.2020 року, складає 451 588, 28 грн. Згідно Висновку про визначення вартості збитку від 21.12.2020 року №458/12 20, складеного оцінювачем ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза Стандарт», вартість матеріального збитку, завданого власнику через пошкодження майна внаслідок пожежі, розташованого за адресою м. Київ, вул. Тираспольська, 12/14 , ГБК «Дружба-2», гаражний бокс № [NUMBER] , складає 112 987, 03 грн з урахування ПДВ. [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування завданих збитків. 20.05.2023 року Шевченківським районним судом міста Києва було винесено рішення по справі № 761/12669/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування завданих збитків. Так, вирішено стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно матеріальні збитки в розмірі 564575,31 грн. 23.09.2024 року Постановою Київського апеляційного суду у справі № 761/12669/21 рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20.05.2023 року було скасоване, та ухвалене нове судове рішення про залишення позову [PERSON] без задоволення. Київський апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що [PERSON] було встановлено неналежний суб`єктний склад відповідачів. Суму збитків та факт заподіяна збитків суд підтвердив. Щодо позовних вимог суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, а відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто, для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик, які визначають його експлуатаційні якості. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин. Оскільки [PERSON] та [PERSON] є співвласниками мийки [NUMBER] розташованої в Гаражно-будівельному кооперативі «Дружба» за адресою: м. Київ, вулиця Тираспольська, будинок №12-14 , то [PERSON] та [PERSON] , як співвласники вказаного майна, зобов?язані нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. В свою чергу, передача мийки [NUMBER] розташованої в Гаражно-будівельному кооперативі «Дружба» за адресою: м. Київ, вулиця Тираспольська, будинок №12-14 в оренду не звільняє власників майна від обов`язків, визначених статтями 317, 319, 360 ЦК України. Статтею 55 Кодексу цивільного захисту України визначено, що забезпечення пожежної безпеки покладається на власника (власників) земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна або наймачів (орендарів) земельної ділянки та іншого об`єкта нерухомого майна, якщо це обумовлено договором найму (оренди), а також на керівника (керівників) суб`єкта господарювання, а щодо фізичних осіб - підприємців - особисто. Таким чином, оскільки [PERSON] та [PERSON] , є співвласниками, а [PERSON] є орендарем мийки [NUMBER], розташованої в Гаражно-будівельному кооперативі «Дружба» по вул. Тираспольська, 12/14 в місті Києві то, в силу вимог закону, забезпечення пожежної безпеки на мийці [NUMBER] покладається на обох співвласників вказаного майна та орендаря, якщо це обумовлено договором найму (оренди). Відповідно до п.4.3 договору №28/11-2019 орендар несе повну матеріальну відповідальність за пошкодження або знищення об?єкту оренди та інших об?єктів, що розташовані на території, а також будь-якого майна належного орендодавцю або третім особам, яке сталось внаслідок необережного поводження з вогнем, небезпечного використання будь-яких електроприладів, електронагрівальних приладів, обладнання та ін. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Окрім цього, Верховний Суд у своїй постанові від 22 січня 2019 року у справі № 676/518/17 дійшов до висновку, що відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням». Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких підстав позов є обґрунтованим, доведеним й таким, що підлягає задоволенню, обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені. Щодо клопотання про застосування строку позовної давності, суд дійшов наступних висновків. [PERSON] до суду подана заява про застосування строків позовної давності, відповідно до змісту якого просить застосувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог [PERSON] та відмовити в задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди. В обгрунтування заяви зазначає, що 09.12.2020 року мала місце пожежа будівлі автомийки «Піна» за адресою: м. Київ, вул. Тераспольська, буд. 12-14 , що, на думку Позивача, і спричинила матеріальний збиток, за відшкодуванням якого останній звернувся до суду. З 06.04.2021 року в Шевченківському районному суді м. Києва на розгляді перебувала судова справа №761/12669/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування завданих збитків в розмірі 564575, 31 грн. [PERSON] вважає, що строк звернення до суду сплив 09.12.2023 року. [PERSON] через підсистему "Електронний суд" подав заперечення на заяву про застосування строків позовної давності, відповідно до змісту якої зазначає, що позовна давність за заявленими позовними вимогами, яка була продовжена на строк дії карантину, а після завершення карантину є зупиненою на строк дії правового режиму воєнного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому, відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, з 06.04.2021 року в провадженні Шевченківського районного суду перебувала справа №761/12669/21 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування завданих збитків в розмірі 564575, 31 грн. 23.09.2024 року Київським апеляційним судом винесено постанову за результатом розгляду апеляційних скарг [PERSON] та [PERSON] , відповідно до змісту яякої рішення Шевченківського районного суду міста Києва №761/12669/21 від 23 травня 2023 року скасовано та ухвалено нове, яким в задоволені позовних вимог [PERSON] відмовлено в повному обсязі у зв?язку із неналежністю суб?єктного складу. Згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Суд зауважує, що наслідком переривання позовної давності є не врахування строку, що сплив до цього моменту, і початок перебігу нового строку заново. Час, що минув до переривання, до нового строку не зараховується. Таким чином, після звернення [PERSON] до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування завданих збитків в розмірі 564575, 31 грн. строк позовної давності був перерваний. Як зазначається в заяві про застосування строків позовної давності та не заперечується сторонами, справа позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування завданих збитків в розмірі 564575, 31 грн. перебувала у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва з 06.04.2021 року. Отже, з 06.04.2021 року строк позовної давності перервався та почав свій перебіг заново. Суд зауважує, що строк, який сплив до 06.04.2021 року не зараховується до строку позовної давності, що почав перебіг після 06.04.2021 року. Водночас, Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон № 540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. Таким чином, станом на 06.04.2021 року, на території України діяв карантин, у зв`язку із чим строк позовної давності, перерваний внаслідок звернення до суду із позовом, був продовжений на строк дії карантину. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Враховуючи ч. 1 ст. 257 ЦК України, строк позовної давності мав закінчитись 06.04.2024 року, тобто через 3 роки після переривання перебігу строку позовної давності. Водночас Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. 04 вересня 2025 року набрав чинності Закон України від 14 травня 2025 року № 4434-IX "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності". Цим Законом виключено з ЦК України п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення", а отже поновлено перебіг позовної давності. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а з 30 січня 2024 року до 04 вересня 2025 року. Наведене свідчить, що оскільки позовна давність до вимог [PERSON] не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду було продовжено до 04 вересня 2025 року. Оскільки позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи подав до суду 29 січня 2025 року, суд зауважує, що така позовна заява подана позивачем у межах строку позовної давності. Таким чином, суд доходить до висновку, що клопотання [PERSON] про застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення завданих матеріальних збитків у розмірі 564 575, 31 грн. задоволенню не підлягає. Щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи задоволення позову в повному обсязі, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі 5 645, 75 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved