Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

Представник позивача подав до суду позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову, представник позивача зазначає, що 25 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» і [PERSON] було укладено договір про надання грошових коштів у позику №5175360824. Вказує, що із змісту договору позики, разом із правилами надання споживчих кредитів, затверджених 23.04.2024 складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Проте, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 01.09.2025 утворилась заборгованість в розмірі 29600,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту 8000,00 грн., процентів 21600,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Іннова Фінанс». Тому, позивач і звернувся до суду та просить стягнути з відповідача вищезазначену суму боргу за кредитним договором та судові витрати по справі. А також, зазначає, що у відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України після ухвалення рішення суду має намір подати заяву про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу разом з підтвердженням розміру витрат на правничу допомогу. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 2 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 24 жовтня 2025 року, а також цією ухвалою витребувано докази у банка-емітента АТ КБ «Приват Банк», щодо інформації про зарахування коштів відповідачу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Згідно матеріалів цивільного позову просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.6). Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, однак її представник адвокат Бульба Р.В. надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги ТОВ «Іннова Фінанс» є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено факту перерахування відповідачу грошових коштів за договором позики № 5175360824 від 25 серпня 2024 року. Надані позивачем документи, а саме довідка №7/14474 від 14.08.2025 виданої ТОВ «ФК «Контрактовий Дім», не є неналежними та недопустимими доказами укладення і виконання договору, так як в останній не зазначено жодних відомостей , що мають відношення до договору про надання грошових коштів у позику, так само відсутні підтвердження фактичного отримання коштів. Окрім того, зазначена довідка не є документом первинного бухгалтерського обліку, не підтверджує фінансову операцію, не містить повних відомостей про учасників фінансової операції (хто і кому переказував грошові кошти), не містить призначення платежу, зазначено тільки неповний номер банківської картки на яку, згідно з доводами позивача, було перераховано суму кредиту. Самої лише вказівки в листі на перерахування коштів на неповний номер картки недостатньо для визнання доведеним факту перерахування відповідачеві коштів за кредитним договором. Так само у договорі про надання грошових коштів у позику № 5175360824 від 24.08.2024 відсутня повна інформація щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача на який перераховані начеб то кошти кредиту. Тому, надані позивачем до суду документи не є первинними документами, які підтверджують перерахування та отримання позики, а отже не є належними доказами наявності заборгованості. Також, представник відповідача зазначає, що твердження ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» про укладення договору позики шляхом використання одноразового ідентифікатора не підтверджені жодними належними, допустимими й достовірними доказами, так як відсутні докази на підтвердження підписання відповідачем вказаних документів електронним підписом (ідентифікатором) з використанням номеру телефону [NUMBER] . Крім того, зазначена в договорі реальна річна процентна ставка у розмірі 2333,95 % річних є явно завищеною, неспівмірною із сумою основного зобов`язання та такою, що суперечить принципам справедливості, добросовісності й розумності. У зв`язку з викладеним, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову ТОВ «Іннова Фінанс» у повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу та вважає за доцільне зменшити розмір відсотків до 4000,00 грн., що складає 50 % від суми заборгованості по кредиту, якщо б позовні вимоги позивача підлягали б задоволенню. Крім того, вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складає 5300 грн. (а.с.47-66). 09.10.2025 від представника позивача ТОВ «Іннова Фінанс» Андрущенка М.В. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначив, що доводи, викладені у відзиві відповідача, є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Позивач вказує, що договір позики є чинним, його умови відповідають вимогам законодавства, а розмір заборгованості підтверджується поданими документами. Також, представник позивача зазначає, що посилання відповідача на порушення прав споживача є безпідставними, оскільки відповідач був належним чином ознайомлений з умовами договору та погодився з ними. У зв`язку з цим позивач просить суд відхилити заперечення відповідача та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.67-78). 15.10.2025 до суду надійшло заперечення від представника відповідача на відповідь на відзив, у якому останній наголосив, що доводи позивача є необґрунтованими та такими, що суперечать законодавству України. Зазначає, що позовні вимоги щодо сплати відсотків у розмірі 21 600,00 грн значно перевищують суму кредиту і порушують принципи добросовісності та співмірності. Представник відповідачки зазначив також, що ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» не надав доказів фактичного перерахування коштів на рахунок позичальника, що суперечить умовам договору позики № 5175360824 від 25.08.2024 та ст. 1046 ЦК України, оскільки договір укладається з моменту передачі коштів позикодавцем особисто. Крім цього, довідка №7/14474 від 14.08.2025 не є належним та допустимим доказом, яким доведено, що позичальником виконано свої зобов`язання за договором позики. Також, в договорі не йде мова про здійснення переказу коштів від імені позивача ТОВ «ФК «Контрактовий Дім». Отже, договір позики вважається неукладеним через відсутність доказів передачі коштів (а.с.79-87). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 25 серпня 2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» і [PERSON] укладено договір надання грошових коштів у позику №3318330324, відповідно до умов якого ТОВ «Іннова Фінанс» нада позичальникові позику в розмірі 8000 грн шляхом перерахунку на банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути позику у погоджений умовами договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно з п. 2.6.1, п.4.1-4.2 та/або п.4.4 цього договору, і його додатків (а.с. 15-19). Відповідно до пп. 2.4, 2.7 кредитного договору, тип позики - кредит; мета отримання кредиту - для споживчих потреб. Відповідно до пп. 2.6 2.6.1 кредитного договору, стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.2.5 цього Договору. Строк кредиту (строк дії договору) становить 360 днів. Пунктом 3.1 розділу 3 договору передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів платіжної картки [NUMBER] . Згідно п. 6.1 розділу 6 вказаного Договору, сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів. Відповідно до графіку платежів, загальна вартість кредиту складає 36800 грн, із них: сума процентів за користування кредитом 28800 грн. Графік підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором (а.с. 20 зворот). У Паспорті споживчого кредиту та анкеті клієнта [PERSON] вказала свій номер мобільного телефону на який направлено одноразовий ідентифікатор для підписання договору позики №5175360824 (а.с.24-25). Вищезазначені кредитний договір та паспорт споживчого кредиту підписано [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора. Невід`ємною частиною цього Договору є Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «Іннова Фінанс», які набрали чинності 20.02.2024. Приймаючи умови договору, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись (а.с. 27-30). Згідно листа ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 14.08.2025 за №7/14474 вбачається, що 25.08.2024 на картку [PERSON] за № [NUMBER] перераховано 8000 грн. (а.с.23). Крім того, як вбачається з листа АТ «Приватбанк» від 10.09.2025 за №20.1.0.0.0/7, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Згідно виписки по рахунку № [NUMBER] за період з 25.08.2024 по 26.08.2024 міститься зарахування на суму 8000 грн. (а.с.44). Відповідно до розрахунку заборгованості, наведеного у позовній заяві, борг за кредитним договором №5175360824 від 25.08.2024 становить 29600 грн, з яких: 8000 грн. заборгованість за тілом кредиту та 21600 грн заборгованість за процентами. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з пунктом 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» ). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Суд констатує, що у даному випадку договір про надання позики (кредиту) підписані [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 25 серпня 2024 року правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20); від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21); від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , з урахуванням особливостей укладення кредитного договору в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 25 серпня 2024 року уклала договір позики надання грошових коштів у позику №5175360824 з ТОВ «ІННОВА ФІНАНС». Судом встановлено, що ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» свої зобов`язання перед відповідачем за договором позики виконало та надало їй кредит в сумі 8000 грн., що підтверджено як повідомленням ТОВ «ФК Контрактовий дім» від 14.08.2025 так і листом АТ «Приватбанк» від 10.09.2025. Зокрема, у повідомленні ТОВ «ФК Контрактовий дім» від 14.08.2025 зазначено, що між підприємствами укладено договір про надання послуг з приймання та переказу платежів за № 160523/1 від 16.05.2023, на підставі якого 25.08.2024 здійснено переказ на суму 8000 грн., на карту [NUMBER] [PERSON] , номер транзакції 1462677182. Крім того, як вбачається з листа АТ «Приватбанк» від 10.09.2025 за №20.1.0.0.0/7, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Згідно виписки по рахунку № [NUMBER] за період з 25.08.2024 по 26.08.2024 міститься зарахування на суму 8000 грн. (а.с.44). Таким чином, встановивши факт укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, а також факт отримання відповідачем коштів за договором позики та їх неповернення відповідно до умов вказаного договору та у строки визначені сторонами, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Іннова Фінанс» заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8000 грн. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання грошових коштів у позику. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до розрахунків заборгованості наявних в матеріалах справи, [PERSON] має заборгованість у сумі 29600 грн., з яких 8000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 21600 грн - сума заборгованості за процентами. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення [PERSON] отриманих в позику коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування. Також, суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок їй не належить. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] не виконала зобов`язання за договором про надання грошових коштів у позику №5175360824 від 25.08.2024, а тому з неї на користь ТОВ «Іннова Фінанс» слід стягнути заборгованість за наданим тілом кредиту в сумі 8000 грн. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У даній справі встановлено, що згідно умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 8000 грн.; дата надання кредиту 25.08.2024; строк кредитування - 360 днів; дата повернення кредиту 20.08.2025, стандартна % ставка 1% в день. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 8000 грн підтверджується як повідомленням ТОВ «ФК Контрактовий дім» від 14.08.2025 так і листом АТ «Приватбанк» від 10.09.2025. Доказів того, що на рахунок № [NUMBER] не було перераховано суму у розмірі 8000 грн відповідачем не надано. Також відповідач не надав суду виписки по зазначеному картковому рахунку за спірні періоди на підтвердження факту незарахування кредитних коштів на її рахунок, враховуючи, що ТОВ «Іннова Фінанс» не є банківською установою. Тобто [PERSON] не була позбавлена можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких. Доводи відповідача про відсутність будь-яких доказів на підтвердження перебування ТОВ «ФК Контрактовий дім» у договірних відносинах з позивачем, суд вважає необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи наявний як Договір №160523/1 від 16.05.2023 про надання послуг з приймання та переказу платежів так і інформаційна довідка, надана ТОВ «ФК Контрактовий дім», яка підтверджує факт перерахування коштів [PERSON] . Суд звертає увагу, що залучення позивачем посередників для переказу грошових коштів позичальникам є цілком правомірною практикою, яка відповідає нормам чинного законодавства та усталеним підходам у подібних правовідносинах. Будь-які твердження щодо неправомірності таких дій є необґрунтованими та не підтверджуються жодними належними доказами. Крім того, позивач не є банківською установою, а тому для опрацювання фінансових операцій, при наданні фінансових послуг, вимушений користуватися послугами платіжних операторів та платіжних сервісів. Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним кредитним договором і взяті на себе зобов`язання останньою не виконано, у передбачені в договорі строки грошові кошти та нараховані відсотки не повернула, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору. В позовній заяві позивачем наведено розрахунок процентів 8 000 грн х 1% х 360 днів - 7200 грн (сплачена відповідачем сума) = 21600 грн. Відтак, заборгованість по процентам нарахована в межах строку дії кредитного договору. Відповідачем не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Крім того, з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається що [PERSON] здійснювала часткове погашення заборгованості на загальну суму 7200 грн., а саме: 24.09.2024 -2400 грн.; 24.10.2024 - 2400 грн.; 25.11.2024-2400 грн. (а.с.34-35). З розрахунку заборгованості за договором вбачається, що відповідачка користувалась кредитними коштами, що підтверджується частковим погашенням наданих кредитних коштів. Кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався відповідачкою [PERSON] також не надано суду належних і допустимих доказів на спростування факту укладення договору про надання споживчого кредиту. За таких обставин заявлена позивачем сума боргу за кредитним договором у розмірі 29600 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 8000 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 21600 грн є обґрунтованою та доведеною. Також не може бути підставою для відмови у позові те, що подані ТОВ «Іннова Фінанс» докази на підтвердження суми боргу не є документами первинного бухгалтерського обліку. Оскільки товариство не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] допустила неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка добровільно останньою не сплачується. Отже, позовні вимоги ТОВ «Іннова Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 29600 грн є доведеними та обґрунтованими належними доказами у справі. Що стосується відкликання ліцензії НБУ, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до положень ст.39 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринку в фінансових послуг" в редакції станом на 19.11.2021 року (дату відкликання (анулювання) ліцензії відповідача) у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання небанківських фінансових послуг, Національний банк України у межах своїх повноважень має право застосувати заходи впливу відповідно до закону. Національний банк України обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів. Згідно з п.3 ч.1 ст.40 Закону Національний банк України у межах своїх повноважень у сфері державного регулювання ринків небанківських фінансових послуг має право застосовувати заходи впливу в тому числі тимчасово зупиняти або відкликати (анульовувати) ліцензію на провадження діяльності з надання фінансових послуг. Згідно ч. 4ст. 91 ЦК України, цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Дійсність правочину визначається нормами права, що діяли на момент його вчинення (укладання). Так, відповідач у своїх запереченнях посилається, що 25.07.2025 Національний банк України прийняв рішення відкликати ліцензію на діяльність фінансової компанії ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» з правом здійснювати діяльність з надання фінансової послуги - надання коштів та банківських металів у кредит. Також Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових установ ухвалив виключити ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» з Державного реєстру фінансових установ у зв?язку з відкликанням ліцензії на вид діяльності з надання фінансових послуг. Надається інформація з офіційного сайту https://bank.gov.ua Національного Банку України. Перевірити можливо за посиланням - https://bank.gov.ua/ua/news/all/nebankivskiy-finansoviy-ustanovi-vidklikano-litsenziyu-ta-viklyucheno-yiyi-z-derjavnogo-reyestru-finansovih-ustanov. З наведеного випливає, що до цієї дати і станом на момент укладення Кредитного договору, позивач мав статус фінансової установи і мав відповідну ліцензію. Іншого відповідачем не доведено. Відповідно до ч. 4ст. 50 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії»(в редакції, чинній станом на 29.08.2022), з дати, зазначеної у рішенні Регулятора про анулювання ліцензії чи виключення з ліцензії окремої фінансової послуги, але не раніше наступного робочого дня після дня прийняття такого рішення, фінансова компанія, ломбард не мають права здійснювати діяльність з надання фінансових послуг чи виключеного з ліцензії виду фінансової послуги (у тому числі укладати нові договори з надання відповідного виду фінансових послуг та/або продовжувати строк дії укладених договорів з надання таких фінансових послуг, та/або збільшувати розмір зобов`язань за укладеними договорами з надання таких фінансових послуг). Зобов`язання за раніше укладеними договорами про надання такої фінансової послуги виконуються сторонами в повному обсязі до моменту виконання договору. Аналогічна норма міститься у чинній редакції вказаногоЗакону. З наведеного випливає, що ані анулювання ліцензії, ані виключення кредитора з реєстру фінансових установ не припиняє зобов`язань боржника за відповідним кредитним договором, і не позбавляє кредитора права грошової вимоги і права на звернення до суду за її захистом. Після відкликання ліцензії позивач позбавляється права проводити діяльність за видами відкликаних ліцензій, проте відкликання ліцензії не звільняє фінансову установу від виконання своїх зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Таким чином, враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Іннова Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.141 ЦПК України суд вважає, оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, судові витрати по справі необхідно стягнути з відповідача на користь позивача у сумі 2422,40 грн. На підставі ст. 526, 530, 551, 610,612,616, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України та

Outcome: approved