Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором №28.12.2020-100003900 від 28.12.2020 в розмірі 12351,60 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 28.12.2020 між відповідачкою та ТОВ «Споживчий Центр» було укладеного кредитний договір №28.12.2020-100003900 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог ст.12 «Про електронну комерцію». Вказує, що ТОВ «Споживчий Центр» умови договору виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці кредит в розмірі 8000 грн., однак відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала у зв`язку з чим в неї утворилася заборгованість. Зазначає, що 30.11.2021 між ним та ТОВ «Споживчий Центр» було укладено договір факторингу №301121-1, відповідно до умов якого він набув права грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором №28.12.2020-100003900 в розмірі 11849,34 грн. Також вказує, що з 30.11.2021 по 23.02.2022 нарахував інфляційні витрати та 3% річних, а тому просить стягнути з відповідачки 12351,60 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову просив суд проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 28.12.2020 між відповідачкою та ТОВ «Споживчий Центр» було укладеного кредитний договір №28.12.2020-100003900 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог ст.12 «Про електронну комерцію», що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до умов вказаного договору, сторони домовилися, що кредитор надає відповідачці кредит в сумі 8000 грн. строком на 14 днів, а відповідачка зобов`язується повернути суму кредиту та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 2240 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами частин 3, 6, 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що ТОВ «Споживий центр» виконав умови договору, а саме перерахував 8000 грн. на банківський рахунок відповідачки, котрий було вказано при укладенні зазначеного договору, що підтверджується квитанцією №336944481 від 28.12.2020 (а.с.11 зворот). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Так, з довідки про розмірі простроченої заборгованості за кредитним договором №28.12.2020-100003900 від 28.12.2020, вбачається що відповідачка має заборгованість в сумі 11849,34 грн. з яких 6321,13 грн. заборгованість за тілом кредиту; 5528,20 грн. заборгованість за відсотками (а.с.11). Судом встановлено, що 30.11.2021 між позивачем та ТОВ «Споживчий центр» було укладено договір факторингу №301121-1 (а.с.12-13). Пунктом 2.1 зазначеного договору передбачено, що в порядку та на умовах визначених цим договором, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту загальну ціну відступлення прав вимоги в сумі, передбаченій п.3.1 цього договору, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитним договором в обсязі та на умовах, передбачених цим договором. З дати відступлення права вимоги, клієнт перестає бути стороною за кредитним договором, а фактор стає виключним та єдиним кредитором за кредитним договором та набуває всіх прав за ним. Відповідно до п.2.4 вказаного договору, сторони домовились, що право вимоги за кредитним договором вважається відступленим\~ клієнтом факторові з моменту підписання сторонами реєстру прав вимоги та скріплення його печатками сторін. Судом встановлено, що 30.11.2021 між позивачем та ТОВ «Споживчий центр» було підписано реєстр прав вимоги №1, який було скріплено печатками сторін. Відповідно до вказаного реєстру позивач отримав право вимоги до відповідачки за кредитним договором №28.12.2020-100003900 в сумі 11849,34 грн. з яких 6321,13 грн. заборгованість за тілом кредиту; 5528,20 грн. заборгованість за відсотками (а.с.14). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Так,\~ відповідно до положень ст.ст. 1048, 1054 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема,\~ в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. Відповідно до укладеного між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачкою кредитного договору №28.12.2020-100003900 від 28 грудня 2020 року, ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачці [PERSON] кредит в сумі 8000,00 грн., терміном на 14 днів. Проценти за користування кредитом 2240 грн. Відтак, ТОВ «Споживчий центр» мало право на нарахування процентів за 14 днів користування кредитом по 10 січня 2021 року. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, ТОВ «Споживчий центр» нараховувало проценти за користування кредитом по 29.11.2021 року, що не відповідає вимогам ст.ст. 1048, 1054 ЦК України. Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази, що строк дії кредитного договору продовжувався (що укладалися додаткові угоди про продовження строку кредитування). Виходячи із сукупної вартості кредиту, ТОВ «Споживчий центр» мало право на одержання від відповідачки заборгованості за кредитом в розмірі 8000 грн. та процентів в розмірі 2240,00 грн., а всього 10240 грн. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, судом встановлено, що після закінчення терміну кредитування відповідачкою здійснювалося погашення заборгованості за наданим кредитом, а саме:\~ 11.01.2021 1000 грн.; 11.01.2021 1000 грн.; 11.01.2021 50 грн.; 11.01.2021 60 грн.; 12.01.2021 530 грн. 15.01.2021 480 грн.; 15.01.2021 520 грн.; 24.01.2021 1346,40 грн.; 24.01.2021 -3,60 грн. 08.02.2021 0,03 грн.; 08.02.2021 2280,30 грн. 23.02.2021 0,03 грн.; 23.02.2021 2280,30 грн.; 24.02.2021 149,53 грн.; 24.02.2021 1000,47 грн.; 06.03.2021 1295,20 грн.; 06.03.2021 154,80 грн., що в сукупності відповідачкою сплачено 12150,66 грн.(а.с.9-10). Враховуючи, що ТОВ «Споживчий центр» мало право на одержання від відповідачки 10240 грн. за вказаним кредитним договором, а також, що відповідачка сплатила за вказаним договором 12150,66 грн., то суд приходить до висновку, що відповідачкою здійснено переплату за вказаним кредитним договором в сумі 1910,66 грн. (12150,66 грн. 10240 грн.) Що стосується нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних витрат, то вони до задоволення не підлягають, з огляду на наступне. Так, положенням ст.625 ЦПК передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що позивачем нараховано 3% річних та інфляційні витрати за період з 30.11.2021 по 23.02.2022. Оскільки, станом на 30.11.2021 у відповідачки була відсутня заборгованість за вказаним кредитним договором, то у позивача були відсутні підстав для нарахування відповідачці 3% річних та інфляційних витрат за період з 30.11.2021 по 23.02.2022. Таким чином, враховуючи що відповідачкою було повністю сплачено заборгованість за кредитним договором відповідно до його умов, та підстав для нарахування відповідачці 3% річних та інфляційних витрат у позивача не було за період з 30.11.2021 по 23.02.2022, то суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до положень ст.141 ЦПК, судові витрати слід покласти на позивача.\~ На підставі вищенаведеного та

Outcome: dismissed