Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

25.12.2023 до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов КП «Теплопостачання міста Одеси» до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання у сумі 32\~325,02 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що КП «Теплопостачання міста Одеси» забезпечує тепловою енергією квартиру за адресою: [ADDRESS] , в якій мешкає [PERSON] , особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідач свої зобов`язання виконує неналежним чином, не сплачує за послуги опалення та гарячого водопостачання, внаслідок чого станом на 01.02.2023 виникла заборгованість в сумі 32\~325,02 грн, яку позивач просить суд стягнути з відповідача. 10.06.2024 заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/24370/23 позов КП «Теплопостачання міста Одеси» до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання у сумі 32\~325,02 грн задоволено. Стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , РНКОПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» (ЄДРПОУ: 34674102, 65029, м. Одеса, вул.\~Балківська, 1-Б, р/р [NUMBER] в АТ «Ощадбанк») 32\~325,02 грн заборгованості за опалення та гаряче водопостачання та 2 684,00 грн витрат по сплаті судового збору. 26.08.2024 до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника відповідача про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.06.2024 у справі № 522/24370/23 за позовом КП «Теплопостачання міста Одеси» до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання у сумі 32\~325,02 грн. Заяву обґрунтовано тим, що відповідач участі у судовому засіданні не приймав, про існування даної справи та винесеного заочного рішення йому стало відомо лише 30.07.2024. З доводами позовної заяви та наданими позивачем доказами на підтвердження своїх вимог позивач не згоден, у зв`язку з чим, заявник просив суд скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.06.2024 у справі № 522/24370/23 та призначити справу до судового розгляду. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.09.2024 заяву прийнято до розгляду. 14.10.2024 ухвалою суду заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.06.2024 у справі № 522/24370/23 задоволено. Скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.06.2024 у справі №\~522/24370/23 за позовом КП «Теплопостачання міста Одеси» до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання у сумі 32\~325,02 грн. Вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 22.10.2024 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Крім того, позивач не надає доказів укладання договору з власником квартири до 2021 року, тільки зазначає, що послуги надаються на підставі типового договору, який розміщено 04.10.2021 на офіційному сайті КП «Теплопостачання міста Одеси». Також в квартирі в грудні 2017 року було встановлено вузол обліку теплової енергії, що підтверджується Актом про прийняття в експлуатацію від 01.12.2017, Актом прийому в експлуатацію від 01.12.2022. Зазначає, що у зв`язку з наявністю в квартирі вузлів обліку теплової енергії розрахунок теплової енергії має здійснюватися відповідно до показників цього приладу обліку, а не за загальною площею квартири. Крім того зазначає про пропущення позивачем строку позовної давності. У задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що\~КП «Теплопостачання міста Одеси» забезпечує тепловою енергією квартиру за адресою: [ADDRESS] , в якій мешкає [PERSON] . Відповідно до реєстру нарахувань і оплати абонента [PERSON] (особовий рахунок №\~ [NUMBER] ) заборгованість відповідача за спожиту теплову енергію за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.02.2023 складає 32\~325,02 грн. Згідно з ч. 1ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», яка визначає терміни, які вживаються у цьому Законі, житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Аналіз змісту цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово комунальних послуг. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Частиною 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі). Індивідуальний договір вважається укладений зі споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Текст такого договору було розміщено 04.10.2021 на офіційному сайті КП «Теплопостачання міста Одеси» www.teplo.od.ua. Таким чином, типові договори з індивідуальними споживачами про надання послуги з постачання теплової енергії вважаються укладеними з відповідною категорією споживачів. Відповідно до п. 1 Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (далі - послуга) індивідуальному споживачу (далі - споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633,634,641,642 Цивільного кодексу України. Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: - плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; - плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 68, 162 ЖК України та п. 5 ст. 45 «Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Заперечуючи проти позову представник відповідача зазначає, що позивачем не надано доказів укладання договору з власником квартири до розміщеного 04.10.2021 на офіційному сайті КП «Теплопостачання міста Одеси» типового договору. Також вказує, що в квартирі в грудні 2017 року було встановлено вузол обліку теплової енергії, що підтверджується Актом про прийняття в експлуатацію від 01.12.2017, Актом прийому в експлуатацію від 01.12.2022. У зв`язку з чим, розрахунок теплової енергії має здійснюватися відповідно до показників цього приладу обліку, а не за загальною площею квартири. Надаючи оцінку вищезазначеному, суд зазначає, що відповідачем не заперечується споживання послуг КП «Теплопостачання міста Одеси» за адресою: [ADDRESS] . Більш того, ним зазначено, що в квартирі в грудні 2017 року було встановлено вузол обліку теплової енергії, у зв`язку з чим, розрахунок теплової енергії має здійснюватися відповідно до показників цього приладу обліку, а не за загальною площею квартири. Проте відповідачем не надано суду контррозрахунку теплової енергії та обсягів її споживання за спірний період. Водночас, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідача) від оплати послуг. Адже, позивач не може самостійно припинити надавати послуги відповідачу з теплопостачання з тієї причини, що відключення квартири відповідача від системи теплопостачання неможливе без проникнення в саму квартиру. Наведена позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.04.2020 у справі №\~910/7968/19 та від 20.11.2024 у справі № 463/6799/18. Отже, оскільки відповідач споживав теплову енергію і ним не надано до суду жодного належного та допустимого доказу на спростування позовних вимог позивача, але в добровільному порядку, в повному обсязі не сплатив її вартість, позовні вимоги про стягнення заборгованості за спірний період є обґрунтованими. Разом з тим, представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц). Законом № 540-ІХ внесено зміни до пункту розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК\~України та передбачено, що строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020\~№ 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі Постанова № 211). Закон № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена статтями 257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови № 211, тобто 12.03.2020. А тому у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати з 12.03.2020, а позивач звернувся до суду після цього моменту, але до закінчення карантину, позовна давність не може вважатись пропущеною, а суд не має підстав для застосування статті 267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності). Така позиція наведена в постанові Верховного Суду від 25 серпня\~2021\~року у справі №914/1560/20. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня\~2023\~року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24\~години 00 хвилин 30 червня\~2023\~року. Проте, указом Президента України № 64/2022\~«Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого\~2022\~року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час. Згідно п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого\~2022\~року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого\~2022\~року №\~2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Таким чином, позовна давність повинна відраховуватись за три роки, що передують 12.03.2020. З даним позовом позивач звернувся до суду 25.12.2023 та просив суд стягнути заборгованість з відповідача за період з жовтня 2016 року по квітень 2023 року. Отже, позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року, а тому враховуючи заяву представника відповідача про застосування позовної давності, у задоволенні позову за вказаний період у сумі 6\~273,76 грн слід відмовити. Водночас вимоги КП «Теплопостачання міста Одеси» до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гаряче водопостачання за період з березня 2017 року по квітень 2023 року в сумі 26\~051,26 грн є обґрунтованими, їх розмір відповідачем не спростований, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір у сумі 2\~684,00 грн. Оскільки позов задоволено частково на 80,59 %, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2\~163,03 грн.

Outcome: partial