Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

08 травня 2025 року ТОВ «ВІН ФІНАС» (далі - позивач) звернулось до Калинівського районного суду Вінницької області з цим позовом, у якому, окрім основних позовних вимог, також просило поновити строк позовної давності для подання позову до [PERSON] (надалі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № L5445643 від 20 червня 2018 року та стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 20 червня 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» (далі - Первісний кредитор, Позикодавець) в електронній формі укладено договір кредитної лінії № L5445643 (далі - Кредитний договір) з [PERSON] . В інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» присвоєно номер договору - № L5445643, паралельно з номером договору № AG3610027, який зазначено в документах (на сайті) кредитора. Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів в наслідок чого виникла заборгованість. Згідно з детальним розрахунком, загальний розмір заборгованості становив 12758,00 грн, яка складалася з тіла кредиту в розмірі 5 500,00 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 2 046,00 грн, штрафам - 2 722,00 грн, комісії 2 490,00 грн. 06 листопада 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги № 06112018-DG, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі, за договором кредитної лінії № L5445643, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора відносно відповідача. Станом на дату укладення договору № 06112018-DG від 06 листопада 2018 року відступлення права вимоги, сума заборгованості відповідача перед новим кредитором - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 12 758,00 грн. В період з 06 листопада 2018 року по 08 травня 2025 року по кредитному договору № L5445643 надходження коштів на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» в рахунок погашення заборгованості за кредитом становило 0,00 грн. Також, позивачем у період з 19 квітня 2022 року по 17 квітня 2025 року нараховано відповідачеві 4 989,35 грн інфляційних втрат та 1 147,17 грн - 3% річних. В обґрунтування поновлення строку звернення до суду позивач посилається на дію карантину, введеного Урядом України у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), воєнний стан на території України. Постановленою суддею Калинівського районного суду Вінницької області ухвалою від 14 травня 2025 року позовну заяву направлено до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області за підсудністю. Постановленою суддею Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області ухвалою від 18 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Копію ухвали доставлено відповідачеві 19 червня 2025 року до електронного кабінету /а.с.60/. 14 серпня 2025 року представником відповідача, адвокатом Мисечко К. О. подано відзив на позовну заяву. Щодо строку подання відзиву вказує, що представник отримала ухвалу суду про відкриття провадження 14 серпня 2025 року. У відзиві представник просить відмовити у позові, застосувати строк позовної давності. Зазначає, що строк кредитного договору сплив 20 липня 2018 року. Наголошує, що у поданих позивачем документах: Спеціальних умовах, додатковій угоді та Паспорті споживчого кредиту не містяться домовленості збільшити строк позовної давності, отже, строк виконання кредитного договору закінчився 20 липня 2018 року, строк позовної давності застосування штрафних санкцій закінчився 20 липня 2019 року (ще до початку строку дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому штрафні санкції, строк давності застосування яких 1 рік, не можуть бути застосовані. Позивач не довів свою необізнаність щодо закінчення строку виконання договору, навпаки факт укладення договору відступлення права вимоги від 06 листопада 2018 року свідчить про те, що позивач був ознайомлений про закінчення строку дії кредитного договору. За вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). У наданому позивачем розрахунку заборгованості вказаний період нараховування процентів у розмірі 2 046 грн. та штрафних санкцій у розмірі 2 722 грн за період часу з 20 червня 2018 року до 06 листопада 2018 року без помісячного розрахунку, хоча строк дії договору споживчого кредитування закінчився 20 липня 2018 року. Окрім того, не визначено за які місяці нарахований штраф у розмірі 2 722 грн, виходячи з якого розрахунку, тому що у Спеціальних умовах для короткострокового кредиту передбачена пеня у розмірі 1,50 % для періоду що перевищує початково зазначену тривалість Кредиту. Наголошує, що починаючи з 24 лютого 2022 року та у період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за відповідним договором, до позичальника не можуть бути застосовані штрафні санкції за таке прострочення. Виходячи з розрахунку заборгованості за період з червня 2018 року по 06 листопада 2018 року була нарахована комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у зв`язку з простроченою заборгованістю, яка є нікчемною. Паспорт споживчого кредиту не може бути прийнятий судом в якості належного доказу умов укладеного між сторонами кредитного договору. Відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а отже і відсутні підстави для задоволення позову в частині заявлених вимог про стягнення кредитної заборгованості за процентами за користування кредитом. 21 серпня 2025 року представником позивача подано пояснення, згідно з якими, посилаючись на умови договору, представник указує на дотримання процедури верифікації відповідача при укладенні електронного договору, самостійну ідентифікацію відповідача при укладанні договору з первісним кредитором, видачу коштів кредиту відповідачеві первісним кредитором. Представник позивача у судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи за його відсутності не просив. З огляду на наявні в справі матеріали, надані позивачем докази та письмові пояснення суд не вбачає підстав для визнання неявки представника позивача такою, що перешкоджає розгляду справи. Відповідач, його представник у судове засідання повторно не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно, причини неявки суду не повідомили. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача, її представника щодо відкладення розгляду справи, обґрунтування причин неявки до суду не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомлених про дату, час та місце судового засідання представника позивача, відповідача, її представника, які не повідомили про причини неявки, з урахуванням подання сторонами позову, відзиву, відповіді на відзив у формі письмових пояснень, суд вважає неявку сторін, з урахуванням реалізації ними права на доказування та обґрунтування позиції у справі, такою, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами (доказами). Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 15 Цивільного кодексу України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. За вимогами ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Вказані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Звертаючись до суду з позовом, позивач у ньому посилається на те, що 20 червня 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» в електронній формі укладено договір кредитної лінії № L5445643 з [PERSON] . В інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» присвоєно номер договору - № L5445643, паралельно з номером договору № AG3610027, який зазначено в документах (на сайті) кредитора. Первісний кредитор виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти. У додаткових поясненнях позивач указує, що кредитний договір № L5445643 від 20 червня 2018 року укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». В інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» присвоєно номер договору - № AG3610027, який зазначено в документах (на сайті) кредитора. Це та інші дані щодо кредитного договору зазначено у «довідці про ідентифікацію» особи позичальника, яка передана разом з іншими документами до ТОВ «ВІН ФІНАНС» на підстав договору про відступлення прав вимоги. 20 червня 2018 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «ФК «Дінеро» [PERSON] було подано Заявку на отримання кредиту та укладено договір кредитної лінії № L5445643. ТОВ «ФК «Дінеро» було направлено відповідачеві електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, ідентифікатор (зазначений у довідці про ідентифікацію) при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов Договору L5445643. З метою укладення Договору кредитної лінії № L5445643 від 20 червня 2018 року та отримання коштів, Відповідач надав ТОВ «ФК «Дінеро» свої особисті дані, а саме: номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання. Відповідні особисті дані зазначені в Кредитному договорі № L5445643. Також у поясненнях позивач посилається, що з метою укладення Договору кредитної лінії № L5445643 від 20 червня 2018 року та отримання коштів, відповідач надав ТОВ «ФК «Дінеро» свої особисті дані, а саме: номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання. Відповідні особисті дані зазначені в Кредитному договорі № L5445643, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному вебсайті. Відповідно до довідки про ідентифікацію особи [PERSON] на фінансовий номер телефону [NUMBER] відправлено 20 червня 2018 року otp-пароль: 142986 та otp-пароль: 644605, а також 27 червня 2018 року відправлено otp-пароль: 392883. Без отримання особистого ідентифікатора смс повідомлення на номер телефону, без здійснення входу на сайт компанії за допомогою логіна особистого кабінета і пароля особистого кабінета - кредитний договір між позивачем і ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» не міг бути укладений. Водночас, суд критично відноситься до пояснень представника позивача, що кредитний договір № L5445643, заборгованість за яким просять стягнути у позові та якому нібито присвоєно в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «Дінеро» номер AG3610027, який також не долучено до позову в якості доказу, є одним і тим же договором, адже на підтвердження цього додано лише довідку про ідентифікацію, що сформована самим же представником ТОВ «ФК «Дінеро». Так, указана довідка про ідентифікацію містить інформацію про відповідача, надану суму кредиту 5 500,00 грн інформацію про подання заявки 20 червня 2018 року о 16:15 год та 16:25 год, відправлення Otp паролів 142986 та 644605 на номер телефону [NUMBER] , отримання коштів у сумі 700,00 та 3 300,00 грн 20 червня 2018 року о 16:22 год та 16:26 год відповідно, отримання 1 500,00 грн о 16:24 год по заявці від 27 червня 2018 року та направлення Otp паролю 392883 /а.с.12/. Водночас, суд бере до уваги, що до позову позивачем долучено додаткові угоди до договору AG3610027 у виді: Спеціальних умов для Короткострокової кредитної лінії від 20 червня 2018 року /а.с.20/; Додаткових угод № АМ8006285, № АМ9531831 від 27 та 20 червня 2018 року до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG3610027 /а.с.20, зворот, 21/; Паспортів споживчих кредитів на суми ліміту 4 000,00 грн, 5 500,00 грн та 4 000,00 грн з різними відсотковими ставками (1,3 %, 1,41% та 1,3 відсотка у день) /а.с.17,18, 19/; загальні умови договору кредитної лінії, які як самі по собі так і в їх сукупності не містять відомостей щодо підписання їх позичальником шляхом введення електронного підпису, чи підписів одноразовими ідентифікаторами. Властивості наданих суду електронних доказів також не вказують про наявність накладення підпису. Таким чином, доказів того, що між сторонами укладено саме кредитний договір № L5445643, заборгованість за яким просить стягнути позивач, у якому визначено всі істотні умови, притаманні до договору кредиту чи позики, як-то процентна ставка за користування, загальний строк користування суду не надано. Більш того, у позові позивач указує про перерахування Первісним кредитором сум кредиту на виконання Кредитного договору № L5445643. Однак, єдиним документом, який містить відомості про виконання Первісним договором, наданим позивачем до позову фактично є Виписка з рахунку /а.с.28-29/, сформована Представником ТОВ «Дінеро» за довіреністю. Сама по собі надана виписка з рахунку, без підтвердження даних, указаних у ній іншими належними та допустимими доказами, як то платіжною інструкцією про перерахування, квитанціями, відомостями про зарахування коштів на рахунок, іншими первинними документами не є достатнім доказом виконання кредитором обов`язку з надання коштів та перерахування коштів кредиту на рахунки, вказані у Спеціальних умовах, Додаткових угодах (п/р [NUMBER] в АТ «ОТП БАНК»). Доказів на підтвердження факту такого перерахування, клопотань про витребування доказів у випадку неможливості отримання їх самостійно стороною позивача не заявлено. 06 листопада 2018 року між ТОВ «ФК «Дінеро» (кредитор) та ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено договір відступлення прав вимоги № 06112018-DG, згідно з яким кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрах боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості) /а.с.37-42/. П. 6.1, 6.2, 6.2.3 Договору № 06112018-DG визначено, що Кредитор передає (відступає) Новому Кредиторові Права вимоги до Боржників які виникли у Кредитора внаслідок укладення з Боржниками Кредитних договорів та надання Кредитором Боржникам кредитних коштів, та які входять до Портфелю Заборгованості. Загальний розмір Портфеля Заборгованості Боржників, Права вимоги до яких відступаються, визначаються станом на дату підписання Сторонам Актів прийому-передачі. Оформлення відступлення Права Вимоги відбувається в наступному порядку: а) один раз на два тижні Сторони підписують Акти прийому-передачі та Кредитор передає Новому Кредитору в електронному вигляді Реєстри Боржників, що передаються Кредитором Новому Кредитору в рамках даного Договору. Права Вимоги переходять до Нового Кредитора з моменту внесення Новим Кредитором першого платежу відповідно до п. 7.2. цього Договору. При цьому виконання Новим Кредитором та Кредитором умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення Права Вимоги. Додаткового оформлення відступлення Права Вимоги у цих випадках не вимагається. Стягнення заборгованості Боржників Новий Кредитор проводить з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі. За п. 6.2.2 Договору № 06112018-DG для підтвердження дійсності Прав Вимоги, що відступаються, Кредитор надає Новому Кредиторові Документацію в порядку, передбаченому цим Договором. Суду надано витяг з реєстру боржників від 06 листопада 2018 року до Договору відступлення права вимоги № 06112018-DG, в якому під № 234 міститься [PERSON] , № договору № L5445643, сума виданого кредиту - 5 500,00 грн, відсоткова ставка - 0,00 грн спосіб отримання кредиту - р2р; основний борг - 5 500,00; заборгованість по відсотках - 2 046,00; штраф/пеня - 5 212,00; загальна сума в валюті - 12 758,00; кількість днів прострочення - 109; оплата права грошової вимоги - 1 265,00 /а.с.31-32/. 28 травня 2021 року укладена Додаткова угода № БН до Договору відступлення прав вимоги № 06112018-DG /а.с.43/, якою виправлено помилки в реєстрах боржників та вказано, що право вимоги переходить з моменту укладання первісних Актів прийому-передачі. 28 травня 2021 року укладено виправлені Акти прийому-передачі реєстру боржників від 06 листопада та 04, 10, 14 грудня 2018 року, 11 та 18 лютого 2019 року, 20 травня 2019 року до Договору відступлення прав вимоги № 06112018-DG /а.с.43, зворот-47/. Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» № 1706 від 25 липня 2024 року змінено назву товариства з ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» /а.с.33/. 31 грудня 2024 року між ТОВ «ВІН ФІНАНС» та ТОВ «ФК «Дінеро» складено акт звірки взаєморозрахунків за договором № 06112018-DG, яким підтверджено оплату до 16 січня 2020 року за договором /а.с.47, зворот/. При цьому, навіть наданий суду витяг з реєстру боржників від 06 листопада 2018 року до Договору відступлення права вимоги № 06112018-DG не може бути належним доказом на підтвердження суми заборгованості відповідача, оскільки документації, яка підтверджувала виконання Первісним кредитором обов`язку з видачі кредитних коштів суду не надано. Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог та порушення прав позивача, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Інші аргументи та доводи учасників справи (пропуск строку звернення до суду, неправомірне нарахування процентів, пені, комісії, штрафів, інфляційних, 3% річних), як самі по собі так і в їх сукупності, за умови висновку суду про відсутність доведення укладення відповідачем кредитного договору з умовами, притаманними такому виду договорів, видачі кредиту Первісним кредитором, не є підставами для задоволення позовних вимог, чи відмови в їх задоволенні, а тому не приймаються судом до уваги та не аналізуються при ухваленні рішення. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивачеві відмовлено в позові - судові витрати та витрати на правову допомогу покладаються на позивача. Оскільки відповідачем не заявлено про понесення ним судових витрат, не вказано їх попередній розрахунок у відзиві, до закінчення судового розгляду не подано клопотання в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, питання про стягнення з позивача на користь відповідача інших судових витрат судом не досліджується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed