Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] , через адвоката Кузьменко А.В. (ордер, свідоцтво а.с.7,8), звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив суд визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] ; виключити з актового запису про народження дитини № 345 від 26 вересня 2023 року запис про [PERSON] , [INFO] , як батька [PERSON] , [INFO] ; внести відомості до актового запису, зазначивши батьком [PERSON] , [INFO] , та змінити прізвище [PERSON] з « [PERSON] » на « [PERSON] » та по-батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що з 2020 року у нього з відповідачкою [PERSON] були близькі стосунки. [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON] . Однак на момент вагітності, народження дитини та по сьогодні відповідачка [PERSON] знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] 09 травня 2025 року позивач отримав висновок про біологічне батьківство. Згідно з результатами дослідження № MGU1966 від 09 травня 2025 року, проведеного ТОВ "ГЕНКОД ДІАГНОСТИК", виходячи з результатів дослідження, отриманих шляхом аналізу ДНК, ймовірність батьківства [PERSON] щодо дитини [PERSON] становить 99,99997488 %. Посилаючись на норми Сімейного Кодексу (далі - СК) України, просить позов задовольнити. У заяві від 09 червня 2025 року представник позивача повідомляє, що саме з моменту отримання результатів дослідження позивач дізнався, що є батьком дитини [PERSON] . Позивач з 28 лютого 2023 року призваний на службу в Збройні сили України та служить до теперішнього часу. Тому з відповідачкою [PERSON] спілкувався весь цей час дуже рідко і дитину теж не мав змоги бачити, але на початку 2025 року у позивача та відповідачки з`явилася підозра, що саме позивач може бути біологічним батьком дитини. Та у зв`язку, з тим, що позивач проходив службу в нього не було можливості надати зразок ротового мазка для проведення експертизи. У зв`язку з наведеним, просить визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду із заявою про визнання батьківства та поновити строк (а.с.29,30). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху (а.с.23). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 червня 2025 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.31,32). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 вересня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.45,46). Від відповідачів 12 та 16 вересня 2025 року до суду надійшли заяви про визнання позову. Зокрема, відповідач [PERSON] вказує, що він не є біологічним батьком дитини [PERSON] . Також відповідачка [PERSON] вказує, що біологічним батьком дитини є позивач, у зв`язку із чим позов просили задовольнити (а.с.47-50). Третя, будучи належним чином повідомленою, процесуальним правом на подання письмових пояснень щодо позову не скористалась. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав заяву, в якій вимоги позовної заяви підтримав, просив їх задовольнити, справу розглядати без його участі. Додатково подав до суду оригінал висновку про біологічне батьківство від 09 травня 2025 року № MGU 1966. Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали, просили їх задовольнити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином. Відповідно до положення ч.2 с.247 ЦПК України , у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 вересня 2023 року Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації), актовий запис № 345 від 26 вересня 2023 року (а.с. 10). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00053754402 від 23 вересня 2025 року, підставою запису відомостей про батька дитини [PERSON] , [INFO] , є актовий запис про шлюб № 3248 від 31 жовтня 2015 року, складений Київським міським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). За матеріалами справи вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] 31 жовтня 2015 року було зареєстровано шлюб, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві за актовим записом № 3248. Прізвище дружини після укладення шлюбу змінено на « [PERSON] » (а.с. 11). Позивач визнає своє батьківство та вважає малолітнього [PERSON] своїм рідним сином. Відповідно до результатів висновку про біологічне батьківство № MGU1966 від 09 травня 2025 року, проведеного ТОВ "ГЕНКОД ДІАГНОСТИК", виходячи з результатів дослідження, отриманих шляхом аналізу ДНК, ймовірність батьківства [PERSON] щодо дитини [PERSON] становить 99,99997488 % (а.с. 12). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовано СК України, відповідно до статті 121 якого, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Статтею 122 СК України визначено походження дитини від матері та батька, які перебувають у шлюбі між собою та передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша статті 122 СК). Якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини (ст. 133 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство (стаття 129 СК України). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частинапершастатті256 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частинапершастатті261 ЦК України). Згідно із частиною третьою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини четверта та п`ята статті267 ЦК України). У спірних правовідносинах про застосування строку позовної давності не заявлялося. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено судам, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, який визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті126,127 СК України). Передумовою звернення до суду в таких справах є наявність кровного споріднення між особою, яка вважає себе батьком, і дитиною. У рішенні Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)на підставі його практики вказав, що в подібних справах має враховуватися справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. Усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення (§ 23 рішення). ЄСПЛ звернув увагу, що стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини (рішення від 22 березня 2012 року у справі «Каутзор проти Німеччини» ("Kautzor v. Germany"), та від 22 березня 2012 року у справі «Аренс проти Німеччини» ("Ahrens v. Germany")). Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. За результатом розгляду справи, суд дійшов висновку, що обставина батьківства [PERSON] стосовно [PERSON] , підтверджується дослідженими судом належними та допустимими доказами в їх сукупності, зокрема: висновком про біологічне батьківство № MGU1966 від 09 травня 2025 року, проведеного ТОВ "ГЕНКОД ДІАГНОСТИК", та наданими до суду заявами відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання батьківства позивача. Крім того, у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Позивачем заявлено вимогу про виключення з актового запису про народження дитини № 345 від 26 вересня 2023 року запис про [PERSON] , [INFO] , як батька [PERSON] , та внесення відомостей до актового запису, зазначивши батьком [PERSON] , [INFO] , змінивши прізвище [PERSON] з « [PERSON] » на « [PERSON] » та по батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно з п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства, зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актовому записі цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За вимогами ч.1 ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Крім того згідно ст.148 СК України у разі зміни прізвища обома батьками змінюється прізвище дитини, яка не досягла семи років. У разі зміни прізвища обома батьками прізвище дитини, яка досягла семи років, змінюється за її згодою. У разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. За заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Також за ч. 1 ст. 147 СК України, по батькові дитини визначається за іменем батька. Як вбачається, мати дитини [PERSON] направляла до суду 16 вересня 2025 року та 20 жовтня 2025 року заяви з проханням задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Аналогічні заяви подав і відповідач [PERSON] . З огляду на викладене, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами у справі факт батьківства позивача [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з чим позовні вимоги позивача до відповідача [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, судом встановлено, що за обставинами даної справи, відповідачка [PERSON] не може бути належним відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 129 Сімейного кодексу України та п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. При зверненні з позовом [PERSON] вказав також відповідачем мати дитини - [PERSON] , у той час як за вказаним позовом та з урахуванням наведених норм законодавства, має відповідати лише [PERSON] , який зазначений в актовому записі про народження дитини її батьком. Ураховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню лише щодо відповідача [PERSON] , а позов - частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial