Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з заявою в якій просив суд встановити факт, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] та неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] знаходяться на утриманні [PERSON] , [INFO] . У обґрунтування заяви заявник зазначив, що він та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.02.2023 року. [PERSON] має неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які народились у шлюбі з колишнім чоловіком [PERSON] . Також заявник [PERSON] має сумісно народженого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Родина [PERSON] проживають разом однією сім`ю з моменту укладення шлюбу за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] не отримує будь-якої матеріальної допомоги, в тому числі аліментів, коштів для утримання, які передбачені законом та які зобов`язаний сплачувати генетичний батько неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Біологічний батько з дітьми не спілкується, не бачиться та будь-якої участі, у тому числі матеріальної, у їх житті не приймає, має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 133 816,16 гривень. Заявник з 2023 року повністю взяв на себе обов`язки з утримання синів дружини, їх спільної дитини, оскільки наразі мати дітей не отримує доходів, окрім соціальних виплат пов`язаних з народженням дитини, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Заявник сумлінно виконує взяті на себе обов`язки по утриманню дітей, вважає їх своїми, біологічного батька дітей ніколи не бачив, оскільки з малолітнього віку дітей дружини, саме він займається їх вихованням, розвитком, надає матеріальну допомогу, в тому числі допомогу на медичне забезпечення, харчування, одяг, освіту, відпочинок, та будь-які інші питання, пов`язані з життєдіяльністю дітей. Заявник є військовозобов`язаним тому встановлення факту утримання трьох дітей віком до 18 років має для нього юридичне значення, оскільки породжує для нього право на отримання відстрочки від мобілізації під час дії правового режиму воєнного стану відповідно до ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». В судовому засіданні заявник та його представник адвокат Захарчук Н.В., кожен окремо підтримали заявлені вимоги, посилаючись на доводи викладені в заяві. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала, просила задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Вислухав учасників справи, вивчивши матеріали справи та встановивши обставини справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що [PERSON] з 17.02.2023 перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , виданого 17.02.2023 Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). За час шлюбу у них народилась дитина: [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що [PERSON] має неповнолітніх дітей від першого шлюбу: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Заявник зазначає, що всі троє дітей проживають разом із ним однією сім`єю, він їх виховує та утримує. Звертаючись до суду з даною заявою, заявник просить суд встановити факт, що неповнолітні діти: [PERSON] та [PERSON] знаходяться у нього на утриманні, що дає підстави для оформлення відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією. Відповідно до статті 1 СК України питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку, здійснюється Сімейним кодексом України. Відповідно до частини першої статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені статтями 150-151 СК України. Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). В силу положень Цивільного кодексу України у момент народження фізичної особи, у неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Відтак з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що на час укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] , у останньої були двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] У заяві [PERSON] вказує, що діти від попереднього шлюбу його дружини знаходяться на його утриманні. Заявник та третя особа [PERSON] стверджують, що рідний батько неповнолітніх [PERSON] , не приймає участі в їх утриманні та вихованні. Статтею 141 СК України встановлено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття покладено на її батьків. Сімейним кодексом України визначені способи виконання батьками своїх обов`язків щодо утримання неповнолітньої дитини. Так, зокрема статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина перша). За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частина друга). Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, за рішенням суду (частина третя). Батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується (частина перша статті 189 СК України). Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (частина перша статті 14, частина перша статті 15 СК України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно виконує їх. Установлено, що з батька неповнолітніх дітей стягнуті аліменти на їх утримання, а тому він зобов`язаний виконувати обов`язки, які покладаються нього, як на батька, вимогами законодавства України, зокрема статтею 150 СК України. Згідно з частиною першою статті 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні. Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 СК України). Ураховуючи викладене, [PERSON] перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , має право на участь у вихованні її дітей від першого шлюбу. При цьому обов`язок щодо їх утримання у заявника (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. Судом встановлено, що [PERSON] не позбавлений батьківських прав, у дітей є рідна мати, отже у [PERSON] відсутній правовий обов`язок утримувати дітей дружини і таке утримання ним здійснюється добровільно на підставі власного волевиявлення. Право заявника добровільно утримувати дитину не породжує юридичного значення за наслідками встановлення факту, про який просить заявник. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що у задоволенні заяви необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed