Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Берестинського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування вимог зазначила, що з 06 серпня 2022 року вона проживала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Шлюб зареєстровано Нововодолазьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про що 06 серпня 2022 року складено відповідний актовий запис № 252. За час подружнього життя [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Свідоцтво про народження видано Великописарівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про що 10 листопада 2017 року складено відповідний актовий запис № 27. Спільне життя не склалося. Відповідач має діаметрально протилежні погляд на сімейне життя. В останній час вони віддалилися один від одного. Всі подальші розмови про збереження спільних відносин втратили сенс. На примирення позивач категорично не згодна. [PERSON] почав зловживати спиртним, грає в онлайн казино, де постійно програє чималі суми грошей. Просила розірвати шлюб, зареєстрований 06 серпня 2022 року Нововодолазьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 252 та стягнути судові витрати по справі. Ухвалою судді Берестинського районного суду Харківської області від 06 червня 2025 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу направлено до Нововодолазького районного суду Харківської області. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, через систему «Електронний суд» представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи провести за його відсутності. Також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Оскільки представник позивача проти винесення заочного рішення не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. 06 серпня 2022 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, про що Нововодолазьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) складено відповідний актовий запис № 252 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Сторони мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження видане Великописарівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), серія [NUMBER] . Судом було встановлено, що подружжя шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Згідно зі ст. 51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно\~до ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. За приписами ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ч. 2 ст. 56 Сімейного кодексу України). Частиною 1\~ст. 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У пункті 10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня\~2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~судам роз`яснено, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, при дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами та дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу буде протирічити інтересам чоловіка та дружини. За ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ст. 110 Сімейного кодексу України та небажання сторін відновити сімейні відносини, суд вважає за необхідне позов задовольнити. Положеннями ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України визначено, що рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. При ухваленні рішення, відповідно до ст. 265 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Позивач просила стягнути з відповідача судові витрати у порядку ст. 141 ЦПК України. За ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В матеріалах справи наявна квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 0184610015 від 27 травня 2025 року на суму 1211,20 грн, щодо сплати [PERSON] судового збору при зверненні до суду з позовом, відповідно до\~Закону України «Про судовий збір». Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, на підставі ст.\~133,\~141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 1211,20 грн. Окрім того, за приписами п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначила, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 26 травня 2025 року між [PERSON] та Адвокатським бюро «Олександра Кудіна» укладено договір про надання правничої допомоги № б/н. Згідно з Актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої допомоги (визначений у фіксованому розмірі) від 26 травня 2025 року встановлено суму гонорару за надання правничої допомоги у розмірі 4000,00 грн. Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 26/ОТ від 26 травня 2025 року Адвокатське бюро «Олександра Кудіна» отримало від [PERSON] оплату послуг адвоката у розмірі 4000,00 грн. Клопотань відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, наданих у порядку ч. 5 ст. 137 ЦПК України, відповідачем не надано. Отже, на користь позивача підлягають стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved