Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви та її доводи Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 31.07.2018 року між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2019844765, який за правовою природою є змішаним договором кредитного договору та договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток. Відповідно до розділу 2 договору, позичальник попередньо ознайомилась зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, які розміщені на офіційному сайті АТ «ОТП Банк» www/otpbank.com.ua, бажала оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжних засіб. На картковий рахунок встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування карткою. В паспорті споживчого кредиту передбачено розмір процентної ставки 5% річних. На виконання умов кредитного договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Згідно із звітом-рахунком відповідачем використано кредит в загальному розмірі 25200 грн. За час користування картковим рахунком відповідач здійснила поповнення рахунку на загальну суму 63673,24 грн. Останній платіж надійшов 22.01.2022 на суму 1650 грн. 20.09.2024 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу №01.02-24/24, відповідно до умов якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором на загальну суму 54068,40 грн. Відповідач взяті на себе кредитні зобов`язання не виконувала у повному обсязі, в зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за кредитним договором №2019844765 від 31.07.2018 року в сумі 54068,40 грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 25200 грн., заборгованості по відсотках в розмірі 28868,40 грн. А тому просить суд стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним договором №2019844765 від 31.07.2018 року в розмірі 54068,40 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. Рух справи в суді Ухвалою Чернівецького районного суду м. Чернівців від 19.06.2025 року позовну заяву передано для розгляду за підсудністю Шевченківському районному суду м. Чернівці. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 липня 2025 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Аргументи учасників справи Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заперечення на позовну заяву та заяву, в якій просила застосувати строк позовної давності, оскільки позивач про порушення свого права дізнався 01.03.2022 року, тому термін позовної давності сплив 01.03.2025 року. Просила відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Обставини справи, встановлені судом та мотиви, з яких виходить суд Судом встановлено, що 31.07.2018 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №2019844765, який за правовою природою є змішаним договором кредитного договору та договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (а.с.4). 31.07.2018 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] у письмовому вигляді підписано заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» (а.с.8), на підставі якої банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб, зокрема надано електронну картку INSTANT GARD, валюта UAH, відкрито поточний рахунок № [NUMBER] . Відповідачем надано банку власноручно підписану розписку про отримання картки (а.с.13зв.). Шляхом підписання заяви відповідач [PERSON] підтвердила, що з договором про порядок підписання правочинів, тарифами банку, що розміщені на офіційному сайті банку, ознайомлена і згідна, а також зобов`язалася їх належно та неухильно виконувати. Також, 31.07.2018 року відповідач [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту (а.с.5зв.-6), згідно з розділом 4 якого розмір процентної ставки 0,01% (річних) процентна ставка, що діє протягом пільгового періоду до 55 днів; 5% (в місяць) процентна ставка, що діє після закінчення пільгового періоду. Тривалість пільгового періоду може коливатися від 52 до 55 днів, залежно від кількості календарних днів у місяцях, протягом яких діє. Розділом 3 паспорту споживчого кредиту передбачено, що строк кредитування кредиту становить 24 місяці, а кредитної лінії 36 місяців (з правом пролонгації). На виконання умов кредитного договору АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. 20.09.2024 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу №01.02-24/24, відповідно до умов якого ТОВ «СВЕА ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором (а.с.41-46). Відповідно до витягу з реєстру боржників №2 до договору факторингу №01.02-24/24 від 20.09.2024 року (а.с.55), заборгованість відповідача [PERSON] за кредитом становить 54068,40 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 25200 грн., заборгованість за відсотками 28868,40 грн. Відповідач взяті на себе кредитні зобов`язання не виконувала у повному обсязі, в зв`язку з чим у неї станом на 20.09.2024 року виникла заборгованість перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за кредитним договором №2019844765 від 31.07.2018 року в сумі 54068,40 грн., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту в розмірі 25200 грн., заборгованість по відсотках в розмірі 28868,40 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.14-30). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1054 України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Пунктом 1 ч.1 ст.512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦКУ). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦК України). Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За статтею 518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст. 519 ЦКУ). Таким чином, судом достовірно встановлено, що ТОВ «СВЕА ФІНАНС» наділено правом грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Як вбачається з виписки з рахунка за період з 31.07.2018 року по 20.09.2024 року (а.с.31-40), після укладення кредитного договору відповідач [PERSON] активно користувалась карткою (здійснювала покупки, знімала готівку в банкоматі, поповнювала рахунки тощо). За вказаних обставин, суд вважає доведеним, що 31.07.2018 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем [PERSON] укладено договір №2019844765, на підставі якого відповідачем отримано кредит, який вона зобов`язалась повернути з одночасною сплатою процентів, однак відповідач свої зобов`язання за договірними зобов`язаннями в повному обсязі належним чином не виконала, як наслідок, заборгованість перед ТОВ «СВЕА ФІНАНС» становить 54068,40 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 25200 грн. та по відсотках в розмірі 28868,40 грн. Щодо заяви відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У постанові від 14.06.2023 року по справі №755/13805/16-ц Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. В свою чергу, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (стаття 264 ЦК України). Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.14-30), відповідач здійснила платіж в сумі 1650 грн. щодо погашення заборгованості 22.01.2022 року, трьохрічний строк позовної давності мав сплинути 22.01.2025 року. Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» постановлено установити карантин на усій території України з 12.03.2020 року, який тривав до 30.06.2023 року. Законом України №530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Крім того, 24.02.2022 року згідно з Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами) у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан, який Указами Президента України неодноразово продовжувався і діє на даний час. Законом України від 15.03.2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» і внесено зміни до Цивільного кодексу України щодо строків позовної давності зокрема, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.19, який зокрема передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності установлені ст.ст.257-259 ЦК України. Отже, відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 ЦК України продовжуються на строк його дії. Тобто, загальна позовна давність, перебіг якої припав на період дії карантину на усій території України та правового режиму воєнного стану, продовжена законодавцем на період дії такого правового режиму. Водночас продовження строків свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії карантину та воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Отже, оскільки з 22 січня 2022 року та на момент подання позивачем у цій справі позовної заяви (30.05.2025 року) діяв карантин та продовжує діяти правовий режим воєнного стану, то відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позивач не пропустив позовну давність, визначену статтею ЦК України, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Висновки за результатами судового розгляду Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «СВЕА ФІНАНС» необхідно стягнути заборгованість по кредитному договору №2019844765 від 31.07.2018 року в сумі 54068,40 грн., задовольнивши позовні вимоги. Щодо судових витрат Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved