Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Позивачем подано до суду позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що 13.03.2020 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», правонаступником якого за правом вимоги по кредитному договору є АТ «Таскомбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №3864606771. У відповідності до договору позикодавець надав [PERSON] грошові кошти в позику, які він зобов`язавя повернути у визначеній договором сумі та строк. 16.03.2020 право вимоги за Кредитним договором відступлено АТ «Таскомбанк» на підставі Договору відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016. Відповідно до п. 2.2 Договору відступлення Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог. 16.03.2020 права вимоги за кредитним договором відповідача були відступлені позивачу. Таким чином, АТ «Таскомбанк» набуло права грошової вимоги 29490 грн. 31 коп., з яких 17542 грн. 73 коп. заборгованість по тілу кредиту, 1,00 грн. - заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена), 11946 грн. 58 коп. заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена). Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №3864606771 в сумі 29\~490 грн. 31 коп. та сплачений судовий збір. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 25 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання, яке відкладено до 21 жовтня 2025 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Згідно письмових заяв просили розгляд справи проводити без їх участі. Уточнені позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Крім того у відповіді на відзив вказали, що заявлено представником відповідача сума витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. є завищеною та не спів мірною із обсягом та складністю справи. Відповідач та його представник адвокат Денисенко С.В. в судове засідання також не з`явились, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно письмового відзиву заявлені позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили суд відмовити в їх задоволенні. Крім того, вказали, що попередній розмір суми судових витрат, які відповідач поніс у зв`язку з пред`явленням до нього позову становить 10000 грн. Докази щодо розміру понесених відповідачем витрат у зв`язку з розглядом справи будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (відповідно до положень ч.8 ст.141 ЦПК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали цивільної справи,оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За частиною 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Враховуючи викладене, відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Судом встановлено, що 13.03.2020 між [PERSON] та ТОВ «ФК «ЦФР» було\~укладено кредитний договір №3864606771, відповідно до умов якого останній отримав від кредитодавця грошові кошти в розмірі 35225 грн. терміном на 24 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом: 0,01 % від суми боргу за договором річних та 3,99 від суми кредиту - щомісячних. З вищевказаним договором, паспортом кредиту, умовами отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР»» www.kreditmarket.ua позичальник ознайомився до укладення Договору та до яких позичальник приєдналася підписавши такий Договір. Як видно із матеріалів справи, 07.10.2016 між ТОВ «ФК «ЦФР» та акціонерним товариством «Таскомбанк» було укладено договір відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016, у відповідності до умов якого, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (п. 2.2 Договору). Відповідно до Реєстру прав вимоги до Договору про відступлення прав вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 16.03.2020, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). В ході розгляду даної справи судом встановлено, що кредитний договір №3864606771 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] був укладений 13.03.2020, при цьому договір факторингу № ТАСЦФР-10-2016 між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», на який посилається позивач, як на підставу переходу до нього права вимоги до боржника [PERSON] , був укладений 07.10.2016, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником. За даних обставин, передати право вимоги за зобов`язанням, яке взагалі не існувало на момент укладення договору факторингу, неможливо. І тому право вимоги до боржника [PERSON] , АТ «Таскомбанк» за договором факторингу від 13.03.2020 набуто не було. Враховуючи викладене, відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Майбутня вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді, як жодної визначеної вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Центр фінансових рішень» щодо [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 07.10.2016 не було, та сторони не могли передбачити, що 13.03.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю ФК «Центр фінансових рішень» буде укладено договір із [PERSON] . Таким чином, АТ «Таскомбанк» не надало доказів переходу до нього права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 3864606771, оскільки кредитний договір був укладений 13.03.2020, а договір факторингу 07.10.2016, тобто, у хронологічному розумінні до укладення кредитного договору. За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити. Згідно вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, тому не підлягають задоволенню вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: dismissed