Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач, на підставі ст.ст. 15, 16, 316, 321 ЦК України, звернувся до суду з позовом, в якому просить зняти заборону з нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка була внесена на підставі повідомлення б/н, Ощадбанк від 17.12.1991 року (реєстраційний номер обтяження 7164054 від 12.05.2008) та повідомлення б/н від 01.06.1994 року Ощадбанку Олександрівського району Кіровоградської області (реєстраційний номер обтяження 7193835 від 16.05.2008), а також стягнути з відповідача судові витрати. В обгрунтування позову позивач вказав, що відповідно до рішення виконавчого комітету селищної ради народних депутатів про вилучення цземельних ділянок та виділення цих ділянок для забудови індивідуальних житлових будинків в [ADDRESS] від 27.04.1995 року було вилучено земельну ділянку розміром 0,07 га в гр. [PERSON] по [ADDRESS] , виділити її [PERSON] та дозволено будівництво житлового будинку. \~ \~ \~ \~11.05.1995 він отримав будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику №472 від 11.05.1995 та розпочав будівництво житлового будинку та надвірних споруд. 24.10.1998 був виготовлений технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою [ADDRESS] , в якому власником зазначений [PERSON] . Відповідно до будинкової книги, в будинку за адресою [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . 02.09.2024 він звернувся до ЦНАПу для реєстрації місця проживання свого сина у його житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . У даному зверненні йому було відмовлено у зв`язку з тим, що наявна заборона на нерухоме майно, та надали йому інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №393195704 від 02.09.2024, згідно якого 12.05.2008 на вказаний житловий будинок внесено заборону на нерухоме майно, підставою обтяження було повідомлення б/н, Ощадбанк від 17.12.1991 року (реєстраційний номер обтяження 7164054 від 12.05.2008) та повідомлення б/н від 01.06.1994 року Ощадбанку Олександрівського району Кіровоградської області (реєстраційний номер обтяження 7193835 від 16.05.2008) на ім`я [PERSON] , яка була власником земельної ділянки станом на 1991 та 1994 рік. 02.10.2024 він звернувся до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з питанням зняття заборони з майна, яке належить йому, а не [PERSON] , на що була відмова, в якій зазначено що підставою для зняття заборони відчуження є рішення суду. У відповіді на його звернення до Першої Знам`янської державної нотаріальної контори, зазначено, що у 2008 році нотаріус Знам`янської міської державної нотаріальної контори Кіровоградської області виконувала обов`язки Олександрівської державної нотаріальної контори Кіровоградської області, та відомості щодо всіх заборон та арештів були внесені до реєстру заборон працівниками Національної інформаційної системи. Олександрівська державна нотаріальна контора Кіровоградської області, повідомила про те, що заборону на будинок необхідно зняти/припинити за рішенням суду. Згідно довідки АТ «Ощадбанк» у нього станом на 03.01.2025 згідно АБС ММФО відсутня заборгованість за кредитами в АТ «Ощадбанк», окрім кредитів БПК. На його звернення до Олександрівського районного суду Кіровоградської області повідомлено, що згідно алфавітних книг цивільних справ та журналу обліку цивільних справ за 1991-1995 роки відсутня справа про накладення арешту на будинок [ADDRESS] . Вказана заборона вносилась Знам`янською міською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області. Існуючі обтяження, які були вчинені вже після набуття ним права власності на вказане нерухоме майно, не пов`язані з ним та порушують його право володіння, користування та розпорядження цим майном. Ухвалою судді від 23.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання ( а.с. 27-29). 03.12.2024 представником АТ «Державний ощадний банк України» подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача до АТ «Державний ощадний банк України», оскільки банк є неналежним відповідачем у справі; розгляд справи здійснювати без участі представника АТ «Ощадбанк» (а.с. 40-45). Ухвалою суду від 29.07.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 50-51). Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяви, в яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, розгляд справи здійснити за його відсутності (а.с. 58, 59). Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за їх відсутності; заперечень проти позову не має (а.с.39). Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Олександрівської селищної ради народних депутатів від 27.04.1995 №111 «Про вилучення земельних ділянок та виділення цих ділянок для забудови індивідуальних житлових будинків в смт. Олександрівка» (архівний витяг якого надано Державним архівом Кіровоградської обласної військової адміністрації листом №К-1778/3432/01-27 від 17.12.2024) вилучено земельну ділянку розміром 0,07 га в гр. [PERSON] по [ADDRESS] та наділено її [PERSON] та дозволено будівництво житлового будинку» (а.с.9, 10). 05.05.1995 виготовлено будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику [PERSON] на будівництво житлового будинку та надвірних споруд в [ADDRESS] , який зареєстровано 11.05.1995 за №472 (а.с. 11). Рішенням Олександрівської селищної ради народних депутатів Олександрівського району Кіровоградської області від 29.10.1998 №335 «Про оформлення права власності на житловий будинок по [ADDRESS] » виконавчий комітет вирішив оформити право особистої власності на житловий будинок по [ADDRESS] за гр. [PERSON] ; дозволено інвентарбюро видати свідоцтво на право власності на житловий будинок по [ADDRESS] за гр. [PERSON] (а.с. 12). 24.10.1998 на житловий будинок по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] виготовлено технічний паспорт з планом земельної ділянки (а.с. 13). На підставі вищевказаного рішення виконкому Олександрівської селищної ради від 29.10.1998 №335 [PERSON] видано свідоцтво про власника житлового будинку в [ADDRESS] на праві особистої власності (а.с.14). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 29.12.1998 року, що підтверджується паспортом громадянина України серія [NUMBER] , виданим Олександрівським РВ УМВС України в Кіровоградській області 27.03.1999 (а.с. 6) та Витягом з реєстру Олександрівської територіальної громади №2025/005608749 від 01.05.2025 (а.с. 7) та копією дової книги (а.с. 15-16). Відповідно до Витягу з реєстру Олександрівської територіальної громади №2025/005609046 від 01.05.2025 за адресою: [ADDRESS] з 29.12.1998 зареєстрована також [PERSON] (а.с. 8), що також підтверджується домовою книгою (а.с. 15-16). З домової книги також вбачається відсутність відомостей про реєстрацію [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-16). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №393195704 від 02.09.2024 відносно житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 7164054, зареєстровано: 12.05.2008 16:04:09 за №7164054 реєстратором: Знам`янська міська державна нотаріальна контора Кіровоградської області, підстава обтяження: повідомлення, б/н, 17.12.1991, Ощадбанк, об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис, додаткові дані: архівний запис №85885-1312 від 05.09.2000, заявник: Олександрівська РДНК. Також зареєстроване обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 7193835, зареєстровано: 16.05.2008 09:37:06 за №7193835 реєстратором: Знам`янська міська державна нотаріальна контора Кіровоградської області, підстава обтяження: повідомлення, б/н, 01.06.1994, Ощадбанк Олександрівський р. Кіровоградська обл., об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , причина відсутності коду: архівний запис, додаткові дані: архівний запис №86100-1312 від 06.09.2000 заб.29, заявник: Олександрівська РДНК (а.с. 17). Відповідно до інформації першої Знам`янської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вих. №32/01-16 від 21.01.2025, надати інформацію стосовно заборони на нерухоме майно, що знаходиться за адресою [ADDRESS] : реєстраційний номер обтяження: 7164054, дата реєстрації 12.05.2008 підстава обтяження: повідомлення, б/н, 17.12.1991, Ощадбанк; реєстраційний номер обтяження: 7193835, дата реєстрації 16.05.2008 підстава обтяження: повідомлення, б/н, 01.06.1994, Ощадбанк Олександрівський р. Кіровоградська область, не має можливості, у зв`язку з тим, що в 2008 році нотаріус Знам`янської міської державної нотаріальної контори Кіровоградської області виконувала обов`язки Олександрівської державної нотаріальної контори Кіровоградської області. Відомості щодо всіх заборон та арештів були внесені до реєстру заборон працівниками Національної інформаційної системи. Всі документи знаходяться в справах Олександрівської державної нотаріальної контори Кропивницького району Кіровоградської області, до якої й рекомендовано звернутися (а.с.18). За повідомленням Олександрівської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вих. №79/01-16 від 04.03.2025, вищевказані заборони на будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] необхідно зняти/припинити за рішенням суду (а.с.19). Відповідно до повідомлення Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від 21.10.2024 №11/5-16/8716/2024/с, законодавство визначає однією з підстав для зняття заборони відчуження рішення суду (пункт 5.1 глава 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України») (а.с. 20). Відповідно до довідки ТВБВ №10010/0135 філії Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» №109.40/0135-15/02 від 08.01.2025, у фізичної особи [PERSON] ІПН [NUMBER] станом на 03.01.2025 згідно АБС ММФО відсутня заборгованість за кредитами в АТ «Ощадбанк», окрім кредитів БПК (а.с.21). Відповідно до повідомлення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 02.06.2025 №8/5/25, згідно показників алфавітних книг цивільних справ та журналу обліку цивільних справ за 1991-1995 роки відсутня справа про накладення арешту на будинок [ADDRESS] (а.с. 22). Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 5-7 ст. 81 ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом на підставі належної оцінки наявних у справі доказів встановлено, що позивач [PERSON] є власником спірного нерухомого майна, яке набув у власність на підставі рішення виконавчого комітету Олександрівської селищної ради від 29.10.1998 №335 (а.с.12) та виданого свідоцтва про власника (а.с.14). Докази на підтвердження оспорення та скасування в судовому порядку правовстановлюючих документів на майно сторонами до матеріалів справи не надано, а відтак право власності позивачем на майно набуто правомірно. Разом із цим, 12.05.2008 та 16.05.2008 відносно спірного нерухомого майна, яке є власністю позивача, Знам`янською міською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області внесено обтяження (заборони на нерухоме майно) реєстраційний номер 7164054 на підставі повідомлення б/н 17.12.1991 Ощадбанк та реєстраційний номер 7193835 на підставі повідомлення б/н 01.06.1994 Ощадбанк Олександрівський р. Кіровоградська обл. (а.с.17). Тобто заборона накладена в інтересах (за повідомленням) Ощадбанку, який є відповідачем у справі. Існуючі обтяження, які було вчинено вже після набуття позивачем права власності на вказане нерухоме майно, не пов`язане з особою позивача та порушують його право власності та розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-IV. За визначеннями, наведеними у п. 1, 5 ч.1 ст.2 цього Закону: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження - заборона або обмеження розпорядення та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації прав підлягають обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості: зокрема, заборона відчуження та/або користування; арешт; іпотека; вимога нотаріального посвідчення договору, предметом якого є нерухоме майно, встановлена власником такого майна; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; інші обтяження відповідно до закону. При цьому необхідно зазначити, що обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації (ч.2\~ст. 3 вказаного Закону). Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (ч.3\~ст. 3 вказаного Закону). З цього слідує, що обтяження, які підлягають державній реєстрації, вважаються припиненими з моменту державної реєстрації їх припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Законом до обтяжень віднесені: зокрема, заборона відчуження, арешт нерухомого майна, іпотека, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, а також інші обтяження. Частиною 2 статті 27\~Закону України\~"Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, чи його дубліката; 5?) договору купівлі-продажу неподільного об`єкта незавершеного будівництва/майбутнього об`єкта нерухомості (перший продаж), договору про участь у фонді фінансування будівництва, на виконання яких сплачено частково ціну майбутнього об`єкта нерухомості; 5?) заяви про первинну державну реєстрацію спеціального майнового права на всі майбутні об`єкти нерухомості, що є складовими частинами подільного об`єкта незавершеного будівництва, та обтяження речових прав на майбутні об`єкти нерухомості, включені до гарантійної частки; 5?) заяви про зміну гарантійної частки (у тому числі у зв`язку із зміною проектної документації на будівництво); 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Отже, обтяження припиняються на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/підстави існування обтяження. Відповідно, документом, що є підставою для державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна може бути рішення суду, що набрало законної сили. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття заборони з нерухомого майна, захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такої заборони на нерухоме майно, а відтак і про задоволення позову. Твердження представника відповідача щодо неналежного відповідача у даній справі суд відхиляє з підстав його необґрунтованості, виходячи з наступного. Частиною 1 та 2 статті 1 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до\~ст.\~74\~Закону України\~«Про нотаріат»,\~нотаріус знімає\~заборону відчуження\~нерухомого майна\~(майнових\~прав на\~нерухоме майно),\~об`єктів незавершеного\~будівництва,\~майбутніх об`єктів\~нерухомості,\~права на\~які підлягають\~державній реєстрації,\~частки у\~праві власності\~на таке\~майно у\~зв`язку із:\~повідомленням кредитора\~(позикодавця)\~про погашення\~позики (кредиту); припиненням,\~розірванням іпотечного\~договору,\~договору застави,\~ренти,\~довічного утримання\~(догляду),\~спадкового договору,\~іншого договору,\~на підставі\~якого було\~накладено заборону\~відчуження; смертю\~відчужувача за\~договором довічного\~утримання (догляду),\~спадковим договором\~або смертю\~другого з\~подружжя,\~що уклали\~спадковий договір; смертю\~другого з\~подружжя,\~яке склало\~спільний заповіт\~подружжя; відчуженням\~майна,\~переданого під\~виплату ренти; спливом\~строку,\~на який\~накладено заборону\~відчуження; рішенням\~суду; судовим\~рішенням про\~скасування рішення\~суду про\~оголошення фізичної\~особи померлою,\~про скасування\~рішення суду\~про позбавлення\~батьків дитини\~батьківських прав\~або відібрання\~дитини без\~позбавлення батьківських\~прав; зверненням\~органів опіки\~та піклування\~про усунення\~обставин,\~що обумовили\~накладення заборони\~відчуження майна\~дитини; в\~інших випадках,\~встановлених законодавством. Нотаріус знімає заборону відчуження рухомого майна у випадках, встановлених законодавством. Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права. Оскільки у даних правовідносинах нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави у нього немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача або відповідача. Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові КЦС ВС від 15.04.2020 по справі № 474/106/18 (провадження № 61-13847св19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано». Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18). Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19). У постанові Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 207/3013/20 вказано, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном. Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. За таких обставин склад учасників, визначений позивачем, відповідає характеру спірних правовідносин, оскільки предметом оскарження є наявні зареєстровані обтяження у виді заборони на нерухоме майно, які стосуються належного позивачу нерухомого майна, а саме обтяження зареєстровано, зокрема в інтересах й відповідача АТ «Ощадбанк» та за повідомленням Ощадбанк (уповноваженої особи його структурного підрозділу). Наявні обтяження за умови відсутності у самого обтяжувача будь-яких претензій майнового характеру до власника майна порушує право власності позивача, оскільки він наразі обмежений у можливості реалізації своїх прав, у зв`язку із чим таке порушене право підлягає судовому захисту шляхом усунення перешкод у його користуванні та припинення зареєстрованого обтяження майна, що відповідає вимогам ст. 16 ЦК України. Отже, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у розмірі 1791,53 грн. (а.с. 1, 23, 24).

Outcome: approved