Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Орган опіки та піклування виконкому Марганецької міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачів аліменти у розмір який визначається судом, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь опікуна який буде призначений, задля утримання дитини. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що відповідачі є батьками [PERSON] , [INFO] . Після народження дитини мати донькою не цікавилась, не відвідувала, з пологового будинку не забрала. Оскільки мати не мала паспорта, дитина була не зареєстрована.27.11.2024 року дитина була виявлена покинутою, про що було складено акт. На підставі розпорядження Голови Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради №374-р від 18.12.2024 року Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Дніпро південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) було зареєстровано народження [PERSON] , [INFO] , актовий запис №715 від 27.12.2024 року та видано свідоцтво про народження дитини. Наказом начальника служби у справах дітей Марганецької міської ради від 06.01.2025 року дитину тимчасово влаштовано в родину бабусі [PERSON] , яка займається вихованням дитини. Протягом всього часу перебування дитини у родині батьки матеріально, морально дитину не підтримували, жодного разу не звертались до служби у справах дітей з приводу повернення дитини у свою родину, самоусунулись від виконання батьківських обов`язків по відношенню до доньки. Представником позивача надано суду заяву, у якій він просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заяв про розгляд справи за їх відсутністю або інформації про поважність причин неявки від відповідачів не надходило. Відзив на позовну заяву суду не надали. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 20.08.2024 року у комунальному підприємстві «Нікопольська міська лікарня №4» НМР народилася дитина та доставлена до відділення інтенсивної терапії КП «Регіональний медичний центр родинного здоров`я». Згідно повідомлення про дитину [PERSON] (дівчинка) [INFO] була доставлена до відділення інтенсивної терапії з виїзною неонатологічною бригадою КП «РМЦРЗ» ДОР» 20.08.2024 року з КП «Нікопольська міська лікарня №4» НМР. Мати практично до дитини не приходить, не цікавиться станом її здоров`я (а.с.11). 27.11.2024 року було складено Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я, відповідно до якого дитина [PERSON] (дівчинка) [INFO] перебувала у закладі охорони здоров`я з 20.08.2024 (а.с.13-14). На підставі розпорядження Голови Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради №374-р від 18.12.2024 року Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Дніпро південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) було зареєстровано народження [PERSON] , [INFO] , актовий запис №715 від 27.12.2024 року та видано свідоцтво про народження дитини (а.с.16). Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Згідно наказу начальника служби у справах дітей Марганецької міської ради від 06.01.2025 року, [PERSON] , [INFO] тимчасово влаштована в родину бабусі [PERSON] , 1974 року народження (а.с.21). Згідно Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян, відомості про батька дитини зазначено відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного Кодексу України (а.с.6). Згідно інформації з з Марганецького ліцею №2 [PERSON] тривалий час не відвідувала заняття, мати дитини батьківські збори не відвідує, мало цікавиться навчанням і успіхами дитини. Сім`я має категорію неблагонадійної. Згідно повідомлення з поліції 01.04.2024 року о 16-01 год. до поліції звернулась дитини [PERSON] , 2015 року народження, яка повідомила, що мати [PERSON] знаходиться в стані алкогольного сп`яніння( а також співмешканець та бабуся), в будинку брудно, відсутні продукти харчування (а.с.15). Згідно висновку складеним 30.05.2025 р. за № 15/20-778 орган опіки та піклування виконкому Марганецької міської ради вважає за доцільне в інтересах дитини позбавити батьківських прав відповідачів відносно до їх дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.24). Мати, батько дитини, які перебувають у шлюбі, зобов`язані забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я ( ч.1 ст. 143 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 2, 3 ст.\~150\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.\~155\~СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Закон України\~"Про\~охорону дитинства" гарантує кожній дитині право на проживання в сім`ї разом з батьками, або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основними обов`язками батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з них покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки не мають права зловживати своїми обов`язками і несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини. Згідно ч.ч. 2, 3, 4 ст.\~155\~СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 1 ст.\~164\~СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом майже півтора року не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України). Відповідно до норм Сімейного кодексу\~України кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування повинно вирішуватися лише після всебічного дослідження позицій сторін, насамперед, з`ясування ставлення батьків до дитини. Пунктом 16 Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як встановлено судом, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не забрали дитину [PERSON] , [INFO] з пологового будинку без поважних причини і протягом всього часу з дня народження дитини не виявляли щодо неї батьківського піклування, що свідчить про ухилення відповідачами від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положень статей 164-167\~СК є підставою для позбавлення батьківських прав. При цьому, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] з 06.01.2025 року проживає разом бабусею [PERSON] , [INFO] . Суд вважає, що позивачем належними, допустимими та достатніми доказами доведено, що відповідачі не беруть участі у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не навідуються до неї, не цікавляться її життям та станом здоров`я, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує її необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, а також не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. З народження дитини відповідачі ухиляються від виконання свого обов`язку по її вихованню, не виявляють до неї батьківської уваги та турботи та не надають матеріальної допомоги на її утримання. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачі самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а відтак позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/17. Відтак суд доходить висновку, що рішення про позбавлення батьківських прав відповідача відповідає якнайкращим інтересам дитини, не позбавляючи при цьому відповідачів можливості за їх бажанням піклуватися про дитину. Більше того за правилами ст.\~169\~СК України позбавлені батьківських прав батьки вправі звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав за умови зміни своєї поведінки, якщо це буде відповідати інтересам дитини. Щодо стягнення аліментів. Частина 3 ст.\~166\~СК України визначає, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Стаття 180\~СК України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-XII\~від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~"Про\~охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та інше. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Відповідності до вимог ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Стягнення аліментів має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Положеннями ст.\~191\~СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи необхідність забезпечення прав малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів, шляхом стягнення: з [PERSON] аліментів у розмірі частини всіх видів її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання\~\~ [PERSON] , [INFO] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.05.2025 і досягнення дитиною повноліття; з [PERSON] аліментів у розмірі частини всіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання\~\~ [PERSON] , [INFO] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.05.2025 і досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України судовий збір у справі слід стягнути з відповідачів в дохід держави..

Outcome: approved