Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 04.10.2024 року між товариством та відповідачем в електронному вигляді було укладено договір надання коштів в кредит №8542331, відповідно до умов якого останньому було видано кредит в сумі 16000 грн., на строк 30 днів, з процентною ставкою (фіксованою) 0,01% на день, комісії в розмірі 20,71% від суми кредиту, 5% за понадстрокове користування (за день), пені в розмірі 5% на день, денної процентної ставки в розмірі 0,70% на день. Також позивач зазначив, що свої зобов`язання за кредитним договором відповідач в подальшому належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31.01.2025 року виникла заборгованість в сумі 27460 грн. З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 27460 грн. та понесені по справі судові витрати. \~ \~ \~ \~У наданому відзиві відповідач визнав заборгованість за кредитним договором в сумі 16000 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту. В іншій частині заборгованості проти позову заперечував, посилаючись на невідповідність заявленої до стягнення суми заборгованості її складовим; що відповідно до ст.21 Закону України «Про споживче кредиту» розмір неустойки не може перевищувати 50% від суми кредиту; на неможливість одночасного стягнення пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних; право суду на зменшення неустойки в разі її завищення. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська (після зміни найменування - Центральний районний суд міста Дніпра) від 15.04.2025 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В призначене судове засідання представник позивача та відповідач не з`явились. В позовній заяві позивача в разі неявки його представника просив розглядати справу за відсутності останнього. Відповідач приймав участь в судовому засіданні 13.05.2025 року в режимі відеоконференції, в якому за його клопотанням розгляд справи було відкладено для повторного направлення копії позовної заяви з додатками. В наступне судове засідання, призначене на 12.06.2025 року відповідач не з`явився, надавши заяву, в якій просив відкласти розгляд справи посилаючись на те, що в період з 10 по 19 червня 2025 року перебуватиме на обов`язковій екзаменаційній сесії в рамках навчання в університеті. В призначене судове засідання на 06.08.2025 року відповідач не з`явився, посилаючись на неможливість явки до суду через тимчасову хворобу. З тих саме підстав відповідач просив відкласти судові засідання, призначені на 09.09.2025 року та 22.10.2025 року. Суд враховує, що в силу положень ст.223 ЦПК України повторна неявка відповідача, незалежно від поважності причин такої неявки, не є перешкодою для розгляду справи. За вказаних обставин, враховуючи, що справу було призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін та їх явка судом обов`язковою не визнавалась, надання відповідачем відзиву на позов, в якому останнім висловлену свою позицію до заявлених позовних вимог, його неодноразову неявку до суду, що призводить до затягування розгляду справи, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін, за наявними у справі матеріалами та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ \~ \~ \~Перевіривши викладені в позовній заяві та відзиві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до чч.ч.1,2 ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626,628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти\~договір (оферту)\~може зробити\~кожна із\~сторін майбутнього\~договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Частинами 1,2 ст.642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. В зв`язку із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року, який набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Так, ст.3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону). За змістом\~ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст.526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до\~ч.2\~ст.8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до\~загальних витрат\~за споживчим\~кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; \~ \~ \~ \~Статтею 21 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що\~споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, загальний розмір кредиту за яким не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, не може перевищувати розміру подвійної суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та згідно відзиву не заперечувалось відповідачем, що 04.10.2024 року між сторонами в електронному вигляді було укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №85452331, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов кредитного договору відповідачу було видано кредит в сумі 15000 грн. Також умовами кредитного договору було передбачено видачу кредиту на строк 30 днів, з процентною ставкою (фіксованою) 0,01% на день, комісією в розмірі 20,71% від суми кредиту (3313 грн. 60 коп.), 5% за понадстрокове користування (за день), пеню в розмірі 5% на день, денну процентну ставку в розмірі 0,70% на день. В пред`явленому позові позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитом договором, що утворилась станом на 31.01.2025 року та складає 27360 грн., що згідно наданого розрахунку включає в себе заборгованість за тілом кредиту в сумі 16000 грн., заборгованість по процентам за період з 05.10.2024 року по 02.11.2024 року в сумі 46 грн. 40 коп., заборгованість по процентам за понадстрокове користування за період з 03.11.2024 року по 12.11.2024 року в сумі 8000 грн., комісію в сумі 3313 грн. 60 коп. Таким чином, оскільки заявлені до стягнення суми нараховані позивачем у відповідності до умов кредитного договору, погоджених відповідачем, доказів погашення цієї заборгованості відповідачем не надано, суд приходить до висновку про обгрунтвоаність, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір в сумі 3028 грн. В своєму позові позивач також просив стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу в сумі 7100 грн., на підтвердження понесення яких надав копію договору про надання правничої допомоги №0924-1 від 02.09.2024 року із Адвокатським об`єднанням «ПРАВОВИЙ КУРС» та акт №5 приймання-передачі наданої правничої допомоги за цим договором від 25.02.2025 року, згідно якого вартість наданих послуг склала 7100 грн та полягає у складанні проекту позовної заяви до суду. Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року усправі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI\~встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076-VI). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону №5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.(Постанова Великої Палати Верховного Суду справа №755/9215/15-ц від 19.02.2020 року). Так, відповідно до положень ч.6\~ст.137 ЦПК України\~обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витратна адвоката, а і за власної\~ініціативи,

Outcome: approved