Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

У травні 2023 року представник Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») Пономарьова Наталія Володимирівна звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.12.2012 до 31.01.2022 у розмірі 76753,07 грн, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 6368,65 грн та 3 % річних у сумі 992,22 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідач, будучи споживачем послуг з теплопостачання, неналежним чином виконала свій обов`язок з повної та своєчасної оплати спожитих послуг, внаслідок чого утворилася заборгованість у вказаному розмірі. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2023 року у справі № 638/4153/23 позовні вимоги задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 грудня 2012 року по 31 січня 2022 року в розмірі 76753 (сімдесят шість тисяч сімсот п`ятдесят три) грн 07 коп., три відсотки річних у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 22 коп., інфляційні витрати у розмірі 6368 (шість тисяч триста шістдесят вісім) грн 65 коп.; судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. Ухвалою суду від 10 вересня 2025 року заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про судове засідання. У заяві від 09 липня 2025 року [PERSON] просила застосувати наслідки пропуску позовної давності. В судове засідання сторони не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, були належним чином повідомлені про судове засідання. Клопотань про відкладення судового засідання не надходило. Враховуючи положення ст. 131, 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 12 травня 2023 року (а.с. 4). Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» за вказаною адресою відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , що свідчить про надання позивачем відповідачу послуг з опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5-6). Згідно з відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, складеною за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.12.2012 до 31.01.2022 складає 76753,07 грн. За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор, у зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1, 3 ст. 9 вищевказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц, від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі наданих позивачем доказів, які відповідають критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, суд встановив, що [PERSON] , як споживач житлово-комунальних послуг, зобов`язана сплачувати вартість фактично спожитих житлово-комунальних послуг, наданих КП «Харківські теплові мережі», згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Надані позивачем докази підтверджують факт надання та споживання відповідачу послуг з теплопостачання за період з 01.12.2012 до 31.01.2022. Зокрема, долучена до позовної заяви відомість про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу містить інформацію про опалювальну площу, кількість споживачів, тарифи, нарахування, здійснені відповідачем часткові оплати. Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України відповідачем не спростовано здійснений позивачем розрахунок заборгованості, не надано доказів сплати вартості спожитих житлово-комунальних послуг в більшому розмірі, ніж зазначений у відомості. Також відповідачем не надано доказів повного чи часткового погашення заборгованості після його складення. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконала свого обов`язку зі сплати фактично спожитих житлово-комунальних послуг з теплопостачання, внаслідок чого має перед КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за період з 01.12.2012 до 31.01.2022 у розмірі 76753,07 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та закінчився 30 червня 2023 року. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. З початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022, який набув чинності 17.03.2022 року, «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, зупиняються на строк дії такого стану. Отже, строк позовної давності щодо вимог КП «Харківські теплові мережі» слід обраховувати з 12 березня 2017 року, оскільки з огляду на введення карантинних обмежень, а потім воєнного стану, з 12 березня 2020 року строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину, а з 24 лютого 2024 року строк позовної давності зупинено на період дії воєнного стану. Враховуючи приписи статей 256, 257 ЦК України, встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022, а також беручи до уваги граничний строк оплати послуг з теплопостачання за лютий 2017 року (до 20 березня 2017 року), строк позовної давності позивачем не пропущено щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання період з лютого 2017 року до 31 січня 2022 року. Таким чином, оскільки щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання період з 01.12.2012 до 31.01.2017 на суму 21889,99 грн позивачем пропущено строк позовної давності, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у цій частині. Щодо решти позовних вимог, а саме про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання період з 01.02.2017 до 31.01.2022 у розмірі 54863,08 грн, то позивачем строк позовної давності щодо них не пропущено, у зв`язку з чим суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість у вказаному розмірі. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, вартість цих послуг підлягає стягненню з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 6368,65 грн та 3% річних у сумі 992,22 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з цим позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн, що підтверджується квитанцією № 5986 від 28.03.2023. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (71,69%), тобто у розмірі 1924,11 грн.

Outcome: partial