Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №3362147 від 07.01.2021 у розмірі 37 268 грн 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 047.01.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] в електронній формі укладено договір позики №3362147, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 11\~000 грн на строк 30 днів зі сплатою процентів в розмірі 1.99% в день. Додатково в договорі обумовлені умови щодо пролонгації строку користування кредитом, який обмежено 90 календарними днями. [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку і терміни, встановлені договором, однак свої зобов`язання за договором не виконав. Надалі, 21.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №2106, відповідно до умов якого останній набув право грошової вимоги до боржників, в тому числі і до [PERSON] за договором позики №3362147 від 07.01.2021. В свою чергу, між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» 03.04.2023 укладено договір факторингу №0030423-ФК, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до боржників, в тому числі і до [PERSON] за договором позики №3362147 від 07.01.2021.Згідно з реєстром прав вимог до вказаного договору факторингу заборгованість [PERSON] складає 37 268 грн, з яких 11 000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 26 268 грн заборгованість за відсотками. З огляду на викладене до суду подано дану позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив не подав. Згідно з ухвалою суду від 21.10.2025 розгляд справи проводиться заочно, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 07.01.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] шляхом підписання позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором ІТ91уІDfW0 укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3362147, відповідно до умов якого [PERSON] отримав позику в сумі 11 000 грн на строк 30 днів, тобто до 06.02.2021. Визначена Договором базова процентна ставка становить 1,99% в день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою - 2,70% в день, орієнтована реальна річна процентна ставка 251,85% річних, орієнтовна загальна вартість позики 13 277 грн (п.2 Договору). Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (п.3 Договору). Згідно з п.4.2 Договору позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, йому зрозумілі. [PERSON] зобов`язалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити плату (проценти) від суми позики (п.1 договору). Копією платіжної інструкції від 07.01.2021 підтверджується перерахування кредитних коштів в розмірі 11 000 грн на платіжну картку [PERSON] , номер якої вказаний останнім в кредитному договорі. Надалі, між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» 21.06.2021 укладено договір факторингу №2106, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, укладеними між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» і боржниками, вказаними у реєстрі заборгованостей. Згідно з підписаним сторонами та скріпленим їх печатками Актом прийому-передачі Реєстру заборгованостей від 21.06.2021 та відповідно до Реєстру прав вимог №1 від 21.06.2021 до договору факторингу №2106, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3362147 від 07.01.2021 в сумі 37 268 грн, з яких 11 000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 26 268 грн заборгованість за відсотками. Надалі, між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» 03.04.2023 укладено договір факторингу №030432-ФК, за умовами якого позивач ТОВ «Фінпром Маркет» набув право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі заборгованостей. Відповідно до підписаного сторонами та скріпленим їх печатками Актом прийому-передачі Реєстру заборгованостей від 03.04.2023 та згідно з Реєстром заборгованості від 03.04.2023 до договору факторингу №030432-ФК, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № [PERSON] за кредитним договором №3362147 від 07.01.2021 в сумі 37 268 грн, з яких 11 000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 26 268 грн заборгованість за відсотками. Згідно зі здійсненим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором №3362147 від 07.01.2021, заборгованість [PERSON] станом на 05.06.2025 не погашена та складає 37 268 грн. Так, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Загальні правила щодо форми договору визначено у ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.12 ч.1 ст.3 Закону). Оскільки [PERSON] , уклавши договір в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, погодився з умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, укладення кредитного договору в запропонованій формі відповідало внутрішній волі [PERSON] , тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимог). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимог) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб ), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З аналізу наданих сторонами доказів вбачається, що між [PERSON] з однієї сторони та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» з іншої, склалися кредитні правовідносини на підставі укладеного між ними договору в електронній формі. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої зобов`язання за договором та здійснило переказ грошових коштів [PERSON] в розмірі 11 000 грн. Даних про те, що позичальником були повернуті кошти за вказаним договором, матеріали справи не містять. За таких обставин, суд дійшов висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується, що ТОВ «Фінпром Маркет» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3362147 від 07.01.2021, [PERSON] прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання договору електронним цифровим підписом, однак, в порушення умов вказаного договору, не виконав своїх зобов`язань щодо повернення коштів та сплати відсотків на умовах, визначених укладеним правочином, презумпція правомірності якого не спростована. Таким чином суд вважає, що встановлені обставини справи підтверджують обов`язок [PERSON] сплатити заборгованість за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) №3362147 від 07.01.2021. Позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 37 268 грн, з яких: 11 000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 26 268 грн заборгованість за відсотками. Розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 11 000 грн підтверджується матеріалами справи, тому з [PERSON] підлягає до стягнення заборгованість в згаданому розмірі. Разом з цим, щодо стягнення заборгованості за нарахованими\~процентами,суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Обґрунтовуючи стягнення відсотків в розмірі 9 552 грн, позивач у позові зазначив, що вони нараховувалися відповідно до вимог п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», згідно з якими у разі неповернення/повернення не в повному обсязі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною) починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частиною) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Як встановлено судом, за умовами спірного договору позики №3362147 від 07.01.2021 сторони дійшли згоди про надання позики в сумі 11 000 грн на строк 30 днів, тобто до 06.02.2021. Тобто розмір відсотків за 30 днів становить 6 567 грн. Проте, як слідує з розрахунку заборгованості, нарахування відсотків первісним кредитором відбувалося в період з 07.01.2021 до 07.05.2021, тобто за 120 днів користування, розмір яких склав 26 268 грн. Суд враховує, що згідно з ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Отже, первісний кредитор вправі був нараховувати договірні відсотки лише в період дії строку кредиту, тобто з 07.01.2021 до 06.02.2021 (30 днів). Починаючи з 07.02.2021 проценти за користування кредитом не могли нараховуватися. Доводи позивача з приводу того, що відсотки продовжували нараховуватися в межах 90-денного строку відповідно до п.6.5 Правил надання грошових коштів у позику, суд відхиляє, оскільки такі умови не обумовлені сторонами в договорі позики, а самі Правила не є складовою кредитного договору. Оскільки первісним кредитором нараховані відсотки в сумі 7 164 грн після закінчення строку дії спірного кредитного договору, тому вони стягненню не підлягають. Таким чином, всього розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами становить 17 567 грн (11\~000 грн + 6 567 грн), яка і підлягає стягненню з відповідачки, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивач просив стягнути понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 3 500 грн. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем до матеріалів справи додані належні докази. Відповідачкою клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу не подавалося. Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Дослідивши подані позивачем докази та матеріали справи, враховуючи, що відповідачкою не подано суду клопотання щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, тому суд вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 3 500 грн, понесених позивачем, є документально підтвердженим, вони співмірні з наданим адвокатом обсягом послуг та відповідають критерію реальності таких витрат. Разом з цим, враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правової допомоги в цій справі в розмірі 1 645 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України та з огляду часткове задоволення позову, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 138 грн 50 коп. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: partial