Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] , [INFO] , на строк шість місяців, яким : заборонити перебування за місцем проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] ; заборонити наближатись ближче ніж на 100 м до місця проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] ; заборонити наближатись ближче ніж на 100 м до місця перебування чи роботи [PERSON] та переслідувати його; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та в будь-який спосіб спілкуватися з ним без згоди; заборонити ведення листування, телефонних переговорів із [PERSON] , контактування в будь-який інший спосіб через засоби зв`язку та через інших осіб без його згоди. Заявник зазначає, що він проживає за адресою [ADDRESS] разом із сином [PERSON] . Будинок йому належить на праві приватної власності частки. Заявник зазначає, що [PERSON] упродовж останніх п`яти років систематично вчиняє відносно нього фізичне та психологічне домашнє насильство, а саме: зловживаючи алкоголем вчиняє сварки з нецензурною лайкою, висловлює погрози фізичною розправою, хапає за шию та руки завдає фізичні удари по голові та тулубу, переслідує його, вчиняє дані протиправні дії щодо нього як на одинці так і в присутності близьких. Внаслідок такої агресивної поведінки відносно нього, він змушений систематично викликати поліцію. За результатами виїзду нарядів поліції відносно [PERSON] 12.03.2025 складено терміновий заборонний припис, серії ДА № 586842 строком на 10\~діб, з 17 год. 10 хв. 12.03.2025 до 17 год. 10 хв. 22.03.2025. Проте, терміновий заборонний припис поліції та їх роз`яснення і попередження не виконують жодної захисної та запобіжної функції на попередження вчинення насильства з боку [PERSON] . Останній погрожував йому повернутися 22.03.2025 та вчинити над ним фізичну розправу. Тому він був змушений звернутися до суду із заявою для видачі стосовно [PERSON] обмежувального припису. 27.03.2025 Октябрським районним судом м. Полтави стосовно [PERSON] видавався обмежувальний припис. Термін дії якого закінчився, а [PERSON] продовжує вчиняти відносно заявника психологічне та фізичне насильство. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 21 жовтня 2025 року відкрито провадження за вказаною заявою. Заявник [PERSON] надіслав до суду заяву, у якій просив провести судове засідання без його участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с.16) Заінтересована особа [PERSON] належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи , шляхом направлення судових повісток про виклик до суду (а.с.12,19), у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, 12.03.2025 року відносно [PERSON] складено терміновий заборонний припис, з якого вбачається, що останній висловлював образи своєму батькові [PERSON] . Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений на 10 діб з 17 год. 10 хв. 12.03.2025 р. по 17 год. 10 хв. 22.03.2025 р. (а.с.5). Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 27 березня 2025 року (справа № 4083/25) видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою [ADDRESS] на строк шість місяців, яким : заборонено [PERSON] перебувати у місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонено [PERSON] наближатись на відстань до 100 (ста) метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] ; -заборонено [PERSON] наближатися більше ніж на 100 метрів до місця перебування чи роботи [PERSON] та переслідувати його; -заборонено [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] та в будь-який спосіб спілкуватися з ним без згоди; -заборонено [PERSON] ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] , контактувати в будь-який інший спосіб через засоби зв`язку та через інших осіб без її згоди (а.с.6-7). Відповідно до ч.1\~ст.350-1 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~. Частиною 1статті 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно з положеннями п. 2, 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб, зокрема: колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Положеннями ст. 21 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» передбачено, що постраждала особа має право, зокрема, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 та п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника, із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборони перебування в місці спільного проживання; обмеження спілкування з постраждалою; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб та ін. Відповідно до ч. 3 - 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч. 2 ст. 350-6 ЦПК України у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Згідно зі ст. 350-7 ЦПК України за заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду від 09.03.2024 у справі № 711/3693/22 визначено, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками. У постанові Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 127/9600/22 суд зазначив, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Заявник у своїй заяві посилається на терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] від 12.03.2025 р. строком на 10 діб з 17 год. 10 хв. 12.03.2025 р. по 17 год. 10 хв. 22.03.2025 р. та рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27.03.2025 р. яким відносно [PERSON] видано обмежувальний припис строком на шість місяців. Відповідно до частини першої\~статті 3 Конституції України\~людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису. В свою чергу, згідно із частиною четвертою\~статті 13 Конституції України\~держава взяла на себе зобов`язання забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності. Однак частина перша\~статті 63 Конституції України\~передбачає, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених\~Конституцією України. З огляду на те, що найвища соціальна цінність, закріплена у\~статті 3 Конституції України, переважає над конституційним правом особи, передбаченим частиною четвертою\~статті 13 Конституції України, що відповідає загальному інтересу суспільства, допускається обмеження останнього на користь першого в межах правил, встановлених законом. Тому застосування обмежувального припису, за яким звернулась заявниця, не суперечить вимогам закону в цьому аспекті. Оцінка ризиків являє собою оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини 1 статті 1 Закону). Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Така оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи (постанова Верховного Суду від 30.01.2020 р. у справі № 545/744/19). Порядок видачі судом обмежувального припису визначається\~ЦПК України\~(частина 8\~статті 26 Закону України «Про запобігання домашньому насильству»), відповідно до статті 350-6 якого, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених\~Законом України «Про запобігання домашньому насильству»\~або\~Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. На обґрунтування домашнього насильства заявник\~посилається на те, що\~ [PERSON] постійно застосовував щодо заявника домашнє насильство, а саме: психологічне насильство - словесні образи, погрози фізичною розправою, фізичне насильство хапає за шию та руки, завдає фізичних ударів по голові та тулубу. На підтвердження наведеного до заяви долучено лише вище вказаний терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] від 12.03.2025 р. та рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 27.03.2025 р. строк дії яких сплив, водночас\~суд не може залишити поза увагою той факт, що\~пройшов значний проміжок часу з моменту винесення тимчасового заборонного припису та вже ухвалення рішення суду, яке ґрунтувалося на цьому доказі. В свою чергу заявником не наданого інших доказів на підтвердження постійного та безперервного домашнього насильства. За змістом\~Закону, метою обмежувального припису є забезпечення дієвого, ефективного та, що важливо підкреслити у цій справі, невідкладного захисту особи потерпілої від домашнього насильства. За наявних у цій справі обставин така якість обмежувального припису, як невідкладність втрачена, а отже його видача не обумовлена легітимною метою. Крім того, як зазначалось,\~Закон\~вимагає, щоб рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймалися судом на підставі оцінки ризиків. Зважаючи на відсутність доказів постійного та безперервного домашнього насильства щодо заявника з боку його сина, вірогідність вчинення у майбутньому такого насильства не може вважатися доведеною, що унеможливлює застосування до останньої обмежувального припису. У силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed