Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором позики №8847856 від 21.12.2019 у розмірі 13150,06 грн, судові витрати у розмірі 2422, 40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 7000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.12.2019 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики №8847856 (надалі Договір). Даний договір було укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту (далі - Оферта), що опублікована на веб-сайті https://mycredit.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів » та акцентована [PERSON] . На умовах договору позики позикодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у розмірі 3650 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 16.01.2020. 01.04.2021 ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів » та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали Договір факторингу №0016-010421 від 01.04.2021, яке в свою чергу відступило право вимоги на користь ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на підставі договору факторингу №20231130/1 від 30.11.2023. Позивач вважає, що згідно Договору факторингу №20231130/1 від 30.11.2023 та у відповідності до ст. 512 ЦК України ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набув статусу кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів», включно і за Договором №8847856. Відповідач своїх зобов`язань не виконав, внаслідок чого станом на 10.07.2025 утворилась заборгованість у сумі 13150,06 грн, а саме: заборгованість за тілом у розмірі 3650 грн, заборгованість по процентам у розмірі 6873,68 грн, 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України - 664,23 грн (період нарахування 17.01.2020 до 23.02.2022), інфляційне збільшення - 1 962,05 грн. (період нарахування 17.01.2020 до 23.02.2022). Враховуючи вищенаведене, представник просить позовну заяву задовольнити. Ухвалою від 07.08.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи по суті, який відкладався у зв`язку з неявкою відповідача, про що постановлялися відповідні ухвали. 21.10.2025 сторони та їх представники у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. В позовній заяві представник позивача просив розгляд справи проводити у його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судові засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду. Як вбачається із рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, що містяться в матеріалах справи, судові повістки повернулися із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Виклик відповідача до суду здійснювався шляхом направлення повісток на адресу його зареєстрованого місця проживання, що підтверджується відповіддю №1646270 від 07.08.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру (а. с. 20). Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзив на позов. Таким чином, суд вважає, що відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 27 жовтня 2025 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 21 жовтня 2025 року, датою ухвалення даного рішення є саме 27 жовтня 2025 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 21.12.2019 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики №8847856 (надалі - Договір) (а. с. 22). Договір був укладений в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті: https://mycredit.ua, підписана електронним цифровим підписом ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та акцептована відповідачем 21.12.2019 шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень Закону України «Про електронну комерцію» та ч.1 ст. 205 ЦК України) заявки на укладення договору №8847856 від 21.12.2019 про прийняття пропозиції укласти договір позики. Відповідно до п. 1 Договору за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. У п. 2 Договору передбачено, що сума позики становить 3650 грн, строк позики 26 днів, дата повернення позики 16.01.2020, базова процентна ставка в день (фіксована) 1,60%, розмір процентів акційних у день становить 0,48%, розмір процентів на прострочену позику у день 2,70 %, розмір процентів на позику річних -175,20 %, розмір процентів на прострочену позику річних 985,50 %. Загальна вартість позики та процентів 4105,52грн. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики та у випадку дострокового її повернення підлягають відповідному перерахунку. Також відповідач погодився, що до моменту підписання договору позики вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм, зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі (п.п.4.2 Договору ). Відповідно до п.5. Договору цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію». Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Відповідно до п.6 Договору договір укладений в результаті зваженого рішення сторін, на взаємовигідних умовах, на принципах ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України, згідно яких сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог розумності та справедливості. Договір діє з моменту перерахування суми позики протягом строку позики, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором. Відповідно до п.7 Договору зміна або припинення в односторонньому порядку договірних зобов`язань повністю чи частково, а також одностороння відмова від їх виконання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи правилами. Відповідно до п.8 Договору позичальник несе повну відповідальність перед позикодавцем за повернення позики, сплату процентів та належне виконання зобов`язань за цим договором усім своїм майном. Сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, передбачену положеннями цього договору, правил та чинного законодавства. До Договору додано паспорт споживчого кредиту, який підписаний позичальником (відповідачем) за допомогою електронного цифрового підпису та у якому відображені основні умови кредитування, інформація щодо процентної ставки, порядок повернення кредиту та інші умови (а. с. 23). Із довідки про ідентифікацію, складеної ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», встановлено, що [PERSON] , з якою укладено Договір, ідентифікована ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», а укладений договір акцептований (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор «brT4srmaR6», дата відправки ідентифікатора позичальнику: 21.12.2019, електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор irunchyk1977@ukr.net (а. с. 26). Довідкою, виданою ТзОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 19.06.2025 підтверджено здійснення переказу грошових коштів на банківську картку відповідача, вказану у Договорі № [NUMBER] на суму 3650,00 гривень, дата платежу 21.12.2019 (а. с. 24). 01.04.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено Договір факторингу № 016-010421, відповідно до умов якого клієнт (ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів») зобов`язувався відступити фактору (ТОВ «Сіроко Фінанс») права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб (надалі - Договір факторингу № 016-010421) (а. с 27-33). Згідно з п. 10.10 Договору факторингу № 016-010421 до нього додаються додатки, що складають його невід`ємну частину. Відповідно до п.2.1.3. Договору факторингу № 016-010421 перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Позивачем до Договору факторингу № 016-010421 від 01.04.2021 додано підписані та скріплені печатками сторін додатки (а. с. 34-41). З витягу з реєстру прав вимоги №016-010421 від 01.04.2021, підписаного між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс», який сформований 30.11.2023 вбачається, що у [PERSON] наявна заборгованість у загальному розмірі 10 523,68 грн (а. с. 42). Окрім цього, 30 листопада 2023 року між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено Договір факторингу № 20231130/1, відповідно до умов якого фактор (ТОВ «ФК «Артеміда-Ф») передає грошові кошти (розмір фінансування) в розпорядження клієнта за плату у передбачений договором спосіб, а клієнт (ТОВ «Сіроко Фінанс» ) відступає фактору належні йому права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги (надалі - Договір факторингу № 20231130/1 (а. с. 43-50). Відповідно до пункту 2.1.3 Договору факторингу № 20231130/1 перехід від клієнта до фактора прав вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу, відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Реєстр прав вимог в паперовому вигляді є невід`ємною частиною цього договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги. Пункту 2.2. Договір факторингу № 20231130/1 передбачено, що протягом 30 робочих днів з дня переходу права вимоги, клієнт зобов`язаний передати фактору документи щодо кожного боржника, вказаного в Реєстрі, в електронному вигляді в погоджений сторонами спосіб. Факт прийому-передачі документів за формою погодженою сторонами у відповідному додатку до цього Договору. До договору факторингу №20231130/1 долучено додатки до нього, а саме: додаток №1 «Реєстр прав вимоги; додаток №2 «Повідомлення про відступлення прав вимоги за договором»; додаток №3 «Акт прийому передачі за Договором Факторингу»; додаток №4 «Форма надання інформації згідно реєстру прав вимоги в електронну вигляді», додаток №5 «Акт повернення прав вимоги», додаток №6 «Додаткова угода до Договору факторингу» (а. с. 51-56). З витягу з реєстру прав вимоги №20231130/1, підписаного між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», який сформований 10.07.2025 вбачається, що у [PERSON] наявна заборгованість у загальному розмірі 10 523,68 гривень (а. с. 58). З платіжної інструкції №960 від 30.11.2023 вбачається, що ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» перерахувало ТОВ «Сіроко Фінанс» грошові кошти у сумі 3 913, 44 грн (оплата ціни придбання згідно Договору факторингу № 20231130/1 від 30.11.2023 (а. с. 57). Також у матеріалах справи є повідомлення про відступлення прав вимоги за договором позики №8847856 від 14.12.2023, відповідно до якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» повідомляє [PERSON] про те, що відбулось відступлення прав вимоги та прохання сплатити заборгованість по кредиту у сумі 10523,68 грн (а. с. 61). Позивач до позовної заяви долучив свій розрахунок заборгованості (виписка з особового рахунку), складений станом на 10.07.2025, відповідно до якого заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» становить 13 150,06 грн, в тому числі: заборгованість за тілом у розмірі 3650 грн, заборгованість по процентам за користування у розмірі 6873,68 грн, 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України - 664,23 грн (період нарахування 17.01.2020 до 23.02.2022), інфляційне збільшення - 1 962,05 грн. (період нарахування 17.01.2020 до 23.02.2022). (а. с. 59-60). Позивач просить стягнути вищевказану заборгованість, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань. При ухваленні даного рішення суд керується наступними нормами. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ст. 526, 530, 623, 625 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. Судом встановлено, що 21.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики №8847856, який підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «brT4srmaR6», який у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі договір позики. Одноразовий ідентифікатор направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на його електронну пошту, яка вказувалась нею при реєстрації на сайті, що підтверджується інформацією щодо порядку (процедури), хронологією дій щодо укладення електронного договору. У вищевказаному договорі зазначено адресу [PERSON] , її паспортні дані, дату народження, ідентифікаційний код, телефон та електронну пошту, адресу проживання та реєстрації, номер банківського рахунку/картки для перерахування коштів, котрий належить останній, що є підтвердженням здійснення нею процедури ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши вищевказаний Договір [PERSON] підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні при його укладенні, у виборі контрагента та умов договору, а також те, що вона умови Договорів цілком зрозуміла та прийняла їх. Отже, відповідач добровільно виразив свою волю на укладання Договору, відповідно до законодавчо встановленого механізму, шляхом використання електронного цифрового підпису, отримавши у подальшому кредитні кошти на свій рахунок. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за Договором, здійснивши переказ коштів відповідачу на банківську картку № [NUMBER] , яка належить позичальнику, у сумі 3650 гривень, що підтверджується довідкою виданою ТзОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 19.06.2025. Таким чином, суд вважає, що між сторонами був укладений електронний договір позики (кредиту), відповідно до яких відповідач отримав грошові кошти під проценти, на умовах, вказаних в Договорі. Разом з цим, відповідач свого зобов`язання за вищевказаними договорами не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму позики) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Із розрахунку заборгованості (виписки з особового рахунку), складеного позивачем вбачається, що станом на 10.07.2025 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» становить 13 150,06 грн, в тому числі: заборгованість за тілом у розмірі 3650 грн, заборгованість по процентам за користування у розмірі 6873,68 грн, 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України - 664,23 грн (період нарахування 17.01.2020 до 23.02.2022), інфляційне збільшення - 1 962,05 грн. (період нарахування 17.01.2020 до 23.02.2022). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Доказів повернення кредитних коштів в повному обсязі матеріали справи не містять, відповідачем протилежного не доведено. Відтак, позичальник (відповідач) свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, кредит не повернув, що призвело до виникнення заборгованості. Доказів повернення відповідачем [PERSON] позивачу отриманих у позику за вказаним договором грошових коштів матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вимога позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі є обґрунтованою та підлягає до задоволення. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту по Договору у розмірі 3650 гривень слід задовольнити. Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами по Договору у розмірі 6873,68 гривень суд виходить з наступного. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень п. 2 Договору позики кредит надавався строком на 26 днів, тобто до 16.01.2020, базова процентна ставка в день (фіксована) 1,60%, розмір процентів акційних у день становить 0,48%, розмір процентів на прострочену позику у день 2,70 %, розмір процентів на позику річних -175,20 %, розмір процентів на прострочену позику річних 985,50 %. Загальна вартість позики та процентів 4105,52грн. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 вказано, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами Цивільного кодексуУкраїни мають різний зміст. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Також, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28). Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі №910/4518/16 припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, оскільки Договором визначений строк кредитування, який становить 26 днів, суд вважає, що саме протягом даного строку первісний кредитор ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» мало право нараховувати відповідачу передбачені цим договором проценти, з урахуванням положень п.2 цього Договору. Позивач детального розрахунку заборгованості по процентах у розмірі 6873,68 грн. не надав. Відтак, встановити за який період часу, на якій підставі та в якому розмірі нараховувалися відсотки неможливо. Разом із тим, як вбачається з Договору та Паспорту споживчого кредиту, процентна ставка є фіксованою та складає 1,6% в день, а порядок повернення кредиту: 1 платіж в кінці строку дії договору (п. п. 5 паспорту позики). Підстав для застосування розміру акційних процентів (0,48%) або розміру процентів на прострочену позику суд не вбачає, оскільки доказів дострокового повернення кредиту, як передбачено п. 3 договору, або пролонгації договору, суду сторонами не надано. Таким чином, виходячи із суми позики у розмірі 3650 грн., узгодженої процентної ставки у розмірі 1,60% за день та строку кредитування (строку договору) тривалістю 26 днів, заборгованість відповідача по процентах становить 1518,40 грн. (виходячи з наступного розрахунку: 3650 х 1,60% х 26 днів), яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період часу з 17.01.2020 до 23.02.2022 у розмірі 1962,05 грн. та 3% річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України - 664,23 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, кінцевий термін погашення позики відповідно до умов Договору встановлений до 16.01.2020, тому починаючи з 17.01.2020 у відповідача виникло прострочення за взятими на себе зобов`язаннями. Разом з тим, заявляючи зазначену вимогу, позивачем не враховано положення пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12.03.2020, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений (від 25.03.2020 № 338, від 20.05.2020 № 392, від 22.07.2020 № 641, від 26.08.2020 № 760, від 13.10.2020 № 956, від 09.12.2020 № 1236, від 17.02.2021 № 104, від 21.04.2021 № 405, від 23.02.2022 № 229, від 27.05.2022 № 630, від 19.08.2022 № 928). Крім цього, згідно із п.6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України корона вірусної хвороби (COVID-19) (втому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Отже, з аналізу вищевказаних норм вбачається, що неустойка та інші платежі, як захід відповідальності, у період дії карантину та тридцятиденний строк після його припинення або скасування, не нараховуються за кредитними договорами (договорами позики) і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (на відміну від мораторію, який передбачає лише відстрочення). Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідачки 3 % річних та інфляційних збитків за період з 17.01.2020 по 23.02.2022 є необґрунтованими та не відповідають приписам пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тому задоволенню не підлягають. Надаючи оцінку доводам про відступлення прав вимоги позивачу по вищевказаному Договору позики, суд встановив наступне. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Відповідно до ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Позивачем надано докази переходу до нього права вимоги за Договором, що підтверджується укладеними 01.04.2021 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено Договору факторингу № 016-010421 та 30 листопада 2023 року між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено Договір факторингу № 20231130/1, у результаті чого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло право вимоги до боржника [PERSON] за Договором. Встановивши, що позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Договором, а відповідач, отримавши кредитні кошти, не повернув їх у встановлений договором строк, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ТОВ «ФК «Артеміда-Ф». Відтак, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» заборгованість за Договором позики №8847856 від 21.12.2019 у розмірі 5 168,40 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3 650 грн., заборгованість за нарахованими процентами - 1518,40 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд дійшов до наступних висновків. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості,що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) суду надано: договір про надання правової допомоги №20250708-4Ш від 08.07.2025, укладений між ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та адвокатом Бачинським О. М.; розрахунок суми судових витрат у справі за позовом ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» до [PERSON] , яка становить 7 000 грн., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №001477. Суд вважає, що надані документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з наданою правничою допомогою адвокатом. Проте, щодо суми (вартості) понесених витрат суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial