Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, яке видане 27 січня 1997 року Володимир-Волинською міською радою та зареєстроване у Володимир-Волинському бюро технічної інвентаризації під № 369, квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної спільної сумісної власності їй [PERSON] , її дітям [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та її чоловіку [PERSON] , котрий помер [INFO] в м. Володимир, Володимирського району, Волинської області. Відповідно до ст. ст. 370 та 372 ЦК України, частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, отже в даному випадку співвласникам належить по 1/5 частки квартири кожному. Її чоловік, [PERSON] , заповіту на належне йому майно не залишив, тому після його смерті відкрилася спадщина за законом на усе належне йому майно, в тому числі на частку в квартирі під номером [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом, а у відповідності до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. На день смерті спадкодавця, вони були одружені, зареєстровані та постійно проживали разом у вищевказаній квартирі, тому відповідно до ст.1268 ЦК України, позивачка вважаюсь такою, що прийняла спадщину, як спадкоємець першої черги, визначений у ст. 1261 ЦК України, що підтверджується доданими до позову копіями: довідки про склад сім`ї № 2016 від 18.07.2025, повідомленням приватному нотаріусу від Володимирської міської ради № 1087/01-02/2-25 від 17.07.2025. Відповідач [PERSON] , є її із спадкодавцем сином, який спадщину після смерті батька не приймав та на неї не претендує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , є її дітьми від першого шлюбу, до числа спадкоємців після смерті [PERSON] не належать, однак являються співвласниками вказаної вище квартири та зареєстрованого місця проживання в Україні не мають. З метою оформлення права власності на спадщину після смерті чоловіка, вона звернулась до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено, через відсутність у нотаріуса можливості визначити частку в квартирі у її померлого чоловіка та як наслідок, відсутність можливості встановити склад спадкового майна після його смерті й рекомендовано звернутись до суду із позовною заявою про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності, що підтверджується доданим до позову, офіційним роз`ясненням нотаріуса, наданим в порядку ст. 4 ЗУ «Про нотаріат» за № 307/01-16 від 22.07.2025, в якому також зазначено, що спадкова справа після смерті чоловіка [PERSON] , не заводилась. Оскільки не визначена частка у спільній сумісній власності, яка належала спадкодавцю на день смерті, позивачка не може оформи свої спадкові права, тому змушена звернутись до суду. Просить визначити за [PERSON] , який помер [INFO] , 1/5 частку квартири під номером [ADDRESS] , що перебуває у спільній сумісній власності й розташована по [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, однак її представник подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі та без участі позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак подали заяви, в яких зазначили, що позов визнають повністю та просять проводити розгляд справи у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, місце її перебування невідоме. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, тому згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування технічними засобами. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачами, оскільки таке визнання відповідає вимогам закону, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч.1 ст. ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.1, 2 ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З дослідженого судом свідоцтва про право власності на житло виданого 27 січня 1997 року Володимир-Волинською міською радою та зареєстроване у Володимир-Волинському бюро технічної інвентаризації під № 369 вбачається, що квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №378, підтверджується, що [PERSON] помер [INFO] . У відповідності до ч.1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , позивачка [PERSON] є дружиною [PERSON] . Однак позивачка не може оформити спадщину у органах нотаріату, оскільки вищевказана квартира знаходиться у спільній сумісній власності і частка [PERSON] не визначена. Задавольняючи позов, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством України. Згідно з\~ч.1,\~2\~ст.\~ст.\~372\~ЦК України,\~майно,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~може бути\~поділене між\~співвласниками за\~домовленістю між\~ними,\~крім випадків,\~установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч.1\~ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За таких обставин справи, з врахуванням заяв відповідачів про визнання позову, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є підставними і позов слід задовільнити.

Outcome: approved