Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договорами позики. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.06.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №6781707 в електронній формі, за яким позикодавець надав відповідачу грошові кошти в сумі 10 000 грн. строком на 364 дні, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1,99% в день. 27.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №6781707 від 20.06.2023 року. В грудні 2024 року позивач змінив своє найменування з ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та процентів, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним договором в сумі 30\~498,65 грн., з яких 9721,40 грн. заборгованість за кредитом, 16\~327,67 грн проценти до відступлення прав вимоги, 4449,58 грн проценти після відступлення права вимоги. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. В тексті позову позивач заявив про розгляд справи за відсутності його представника. Позов надійшов до суду 26.05.2025 року через систему «Електронний суд» (сформований в системі 25.05.2025 року). 16.06.2025 року за відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 14.07.2025 року представник відповідача заявив про ознайомлення з матеріалами справи. 30.07.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, оскільки позивач не надав доказів розміру заборгованості та доказів отримання відповідачем кредитних коштів, наданий позивачем розрахунок є необгрунтованим. Відповідач заперечив проти стягнення з нього витрат позивача на професійну правничу допомогу, які вважає неспівмірними ціні позову та складності справи. 04.08.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказав, що на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів, позивач до позовної заяви подав клопотання про витребування доказів в АТ КБ «ПриватБанк», в якому була відкрита картка, на яку здійснювались перекази кредитних коштів. Відповідач частково погашав заборгованість за кредитними договорами, що свідчить про визнання кредитних правовідносин. Проценти нараховані в межах строку кредитування. 07.08.2025 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача заперечив проти клопотання позивача про витребування доказів. Представник відповідача вважав, що визначені в договорі проценти є несправедливими у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципам розумності та добросовісності. За клопотанням позивача ухвалою суду від 22.09.2025 року в АТ КБ «ПриватБанк» витребувані додаткові докази. Представники сторін до суду не з`явились, про час та місце розгляду повідомлялися через систему «Електронний суд», у зв`язку з цим суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору про надання споживчого кредиту №6781707 від 20.06.2023 року з додатками; копію паспорту споживчого кредиту; розрахунок заборгованості; копію правил надання коштів у позику; копію довідки ТОВ «Авентус Україна» від 29.05.2024 року; копію договору про надання послуг з переказу платежів від 01.07.2020 року; копію договору факторингу від 27.05.2024 року з додатками; копію витягу з реєстру боржників; копію платіжних інструкцій; повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 30.09.2025 року; виписку за договором за період з 20.06.2023 року по 20.06.2023 року; копію договору про надання правової допомоги від 10.12.2024 року; копію заявки на виконання доручення від 14.04.2025 року; копію рахунку від 12.05.2025 року; копію акту прийому-передачі виконаних робіт від 12.05.2025 року), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 20.06.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №6781707 в електронній формі, за яким кредитор надав відповідачу грошові кошти в сумі 10 000 грн. строком на 364 дні до 18.06.2024 року, з умовою сплати процентів за користування кредитом в розмірі 1,99% в день. Кредитні кошти позичальнику мали перераховуватись на картку № [NUMBER] . 27.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» був укладений договір факторингу, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за кредитним договором №6781707 від 20.06.2023 року. В грудні 2024 року позивач змінив своє найменування з ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» Відповідно до ст. 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ст. 1046,\~1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію»\~встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі\~ч.2\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За такого укладення договору в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора прирівнюється до укладення договору в письмовій формі. При цьому позивач надав відповідні докази укладення первісним кредитором з відповідачем такого договору в електронній формі (кредитний договір з додатками, паспорту споживчого кредиту). Також з наданих АТ КБ «ПриватБанк» повідомлення та виписок по рахунку відповідача слідує, що картка № [NUMBER] видана саме відповідачу та саме в день укладення кредитного договору 20.06.2023 року на рахунок саме відповідача був зарахований переказ, сума якого точно співпадала із сумою наданого кредиту, - 10 000 грн. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Отже в даному випадку укладений кредитний договір є правомірним за презумпцією, спростувати яку відповідно до принципу змагальності має саме відповідач, і очевидним є те, що така презумпція не може бути спростована лише заявленням заперечень проти позову без надання належних достатніх та допустимих доказів, які б спростували таку презумпцію. Натомість відповідач жодних доказів на спростування вказаної вище презумпції не надав. Крім того відповідно до постанови Великої Плати Верховного Суду від 21 червня 2023 року по справі № 916/3027/21 обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. У зв`язку з вказаним вище, наданими сторонами доказами та встановленою законом презумпцією, суд вважає встановленим те, що між первісним кредитором та відповідачем в електронній формі був укладений кредитний договір, за яким кредитор надав відповідачу відповідні грошові кошти в кредит. Аналогічно і відповідний договір, за яким було відступлене право вимоги первісного кредитора до відповідача на користь позивача є правомірним за презумпцією, яка на час розгляду не спростована, тому позивач надав докази придбання ним права вимоги до відповідача за спірним договором. Згідно\~зі ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання за укладеним кредитним договором, тому його заборгованість має бути стягнута на користь нового кредитора. За такого, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту по кредитному договору №6781707 від 20.06.2023 року в сумі 9721,40 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами за кредитними договорами, то всі вони розраховані в межах встановленого договором строку кредитування та у визначеному договором розмірі. Разом з тим відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Також згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що,

Outcome: partial