Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

короткий зміст позовних вимог. 17.07.2025 до суду звернувся представник позивача - адвокат Маліцький М.В., який діє від імені та в інтересах [PERSON] із позовною заявою до Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно, у якій просить визнати за [PERSON] право власності на самочинно побудований гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,0083 га, кадастровий номер: 0523410100:00:016:0488, цільове призначення: 02.05 для будівництва індивідуальних гаражів. На вказаній земельній ділянці позивачем самочинно побудовано гараж, загальною площею 26,9 кв.м., погріб, площею 16,6 кв.м., убиральню, площею 1,9 кв.м. Даний гараж є самостійним об`єктом нерухомого майна, внесений до Реєстру будівельної діяльності. Позивач усно звернувся до Управління з питань житлово-комунального господарства, транспорту і зв`язку, управління комунальною власністю, містобудування та архітектури Погребищенської міської ради зі зверненням щодо прийняття в експлуатацію збудованої ним нежитлової будівлі, гаража, однак отримав відмову у прийнятті в експлуатацію зазначеної нежитлової будівлі, гаража. Оскільки позивач позбавлений можливості зареєструвати право власності на самочинно збудований гараж, а відтак змушений звертатись до суду і просити захистити його невизнане право у заявлений спосіб. Рух справи, позиція суду. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2025 справу передано на розгляд судді Гуцолу М.П. (а.с. 26). Суддя Гуцол М.П. перебував у нарадчій кімнаті в кримінальному провадженні №143/612/24 з 17 год. 15 хв. 17.07.2025 по 10 год. 00 хв. 23.07.2025 (а.с. 27). Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 23.07.2025 вказаний позов залишено без руху та позивачу надано п`ятиденний термін для усунення вказаних у ухвалі суду недоліків (а.с. 28). 01.08.2025 на виконання ухвали суду від 23.07.2025 представником позивача- адвокатом Маліцьким М. В. подано квитанцію про сплату судового збору та звіт про незалежну оцінку (а.с. 33-44). 07.08.2025 на виконання ухвали суду від 23.07.2025 представником позивача- адвокатом Маліцьким М. В. подано оновлену позовну заяву, що містить ціну позову, чим усунуто недоліки позовної заяви (а.с. 30-33). Суддя Гуцол М.П. з 04.08.2025 по 27.08.2025 включно перебував у основній щорічній відпустці відповідно до наказу №55-в від 23.07.2025. Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 29.08.2025 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 25.09.2025 (а.с. 45). Ухвалою суду від 25.09.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті (а.с. 56). Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пояснив,що до архітектурного відділу звертався усно та отримав відмову у реєстрації його права власності на самочинно збудований гараж, тому змушений за захистом своїх прав звернутися до суду. Представник відповідача - головний спеціаліст юрист відділу правового забезпечення Погребищенської міської ради Дзюба О.О. при вирішенні позовних вимог покладався на розсуд суду Розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку. Встановлені судом обставини справи. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,0083, кадастровий номер: 0523410100:00:016:0488, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, цільове призначення: 02.05 для будівництва індивідуальних гаражів,що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав, індексний номер 389472893 від 02.08.2024, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер витягу НВ-5300752572024 від 13.09.2024 (а.с. 5-11). Наказом Управління з питань житлово-комунального господарства, транспорту і зв`язку, управління комунальною власністю, містобудування та архітектури Погребищенської міської ради № 75-А від 14.08.2024 присвоєно адресу об`єкту нерухомого майна, гаражу [ADDRESS] (а.с. 12). Вказаний факт також підтверджується витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (а.с. 13). Вартість гаражу за адресою: [ADDRESS] згідно висновку про вартість майна експерта ФОП [PERSON] становить143\~142 грн (а.с. 20-25). На замовлення позивачем ФОП [PERSON] 11.09.2024 виготовлено технічний паспорт на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15-17). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про задоволення позову. Статтею 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1-3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва )» визначено, що відповідно до ст.376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки; про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила самочинно будівництво. Пункт 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України) та землекористувачі (стаття 95 ЗК України). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Відповідно до вимог ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Таким чином, збудований позивачем гараж за адресою: [ADDRESS] , без одержання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва є об`єктом самочинного будівництва. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети. Згідно з правовою позицією висловленою Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Згідно ст.376 ЦК суди, розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки. Право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Водночас згідно із ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, а саме об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. Згідно порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Частиною 3 ст.375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Аналізуючи викладене, суд вважає, що законодавство передбачає можливість визнання права власності на самочинно збудоване майно у разі якщо буде встановлено, що земельна ділянка, на якій воно розташоване, перебуває у власності особи, яка здійснила самочинне будівництво, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам а також, те що на теперішній час за таких обставин єдиним способом захисту своїх особистих майнових прав для позивача є спосіб визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, з послідуючим прийняття його в експлуатацію відповідно до вимог чинного на теперішній час законодавства. Враховуючи, що позивач є власником земельної ділянки, на якій розташоване самочинно збудоване нерухоме майно, місцезнаходження якого не порушує права інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Представником позивача у прохальній частині позовної заяви під площами гаража, погреба, вбиральні зазначено цифри, що у технічному паспорті на гараж містяться у графі «об`єм куб.метрів», що суд вважає за механічну описку та приходить до висновку про правильність площ, що зазначені у графі «площа основи (забудови) кв.метрів». Розподіл судових витрат між сторонами. На стягненні судових витрат позивач не наполягає. Користуючись принципом диспозитивності, визначеним ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат з Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області на користь позивача не вбачається.

Outcome: approved