Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки і піклування в особі Виконавчого комітету Приютівської селищної ради про позбавлення батьківських прав. В якому просив позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог вказав, що позивач проживав з [PERSON] [INFO] , без реєстрації шлюбу. З відповідачкою мають двох спільних дітей: [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] . Відносини з відповідачкою припинені з 2016 року, діти залишились проживати разом з ним, перебувають на його повному утриманні. Позивач разом з дітьми зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Виконавчого комітету Приютівської селищної ради від 28.07.2022 року №110 визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,\~ разом\~з ним.\~ Вже\~понад дев?ять\~років відповідачка\~проживає окремо\~від дітей,\~не приймає\~участі у\~їх вихованні\~та утриманні,\~не піклується\~про їх\~життя та\~розвиток,\~не надає\~дітям материнської\~турботи та\~ласки.Таким чином, позивач вважає, що відповідач\~ свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тому зазначені обставини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, що відповідає інтересам дітей. Ухвалою суду від 29.04.2025 відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07.07.2025 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов з наведених у ньому підстав та просив його задовольнити. Пояснив, що мати [PERSON] залишила дітей на нього, коли молодшому сину [PERSON] було 1 рік 6 місяців. Матеріально не допомагає, участі у вихованні дітей не приймає. А також зазначив, що з 2016 року він живе у цивільному шлюбі, в якому народилася [INFO] дочка - [PERSON] . Діти [PERSON] і [PERSON] його цивільну дружину називають мамою, вони її люблять і в них склались гарні дружні стосунки. З матір`ю (відповідачем) він іноді спілкувався по телефону. Так, в телефонному режимі мати відмовилась дбати, піклуватися про дітей, допомагати матеріально і приймати участь у їх вихованні не захотіла. Крім того зазначив, що діти повністю знаходяться на його утриманні та вихованні. Також зазначив, що відповідачем була подана на адресу органу опіки та піклування письмова заява від 07.02.2025 року про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дітей в судовому порядку. Представник служби у справах дітей Приютівської селищної\~ради в судовому засіданні вважала за доцільне позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Матеріали справи містять заяву, в якій вона позовні вимоги визнає та просить розглядати справу за її відсутності. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача. Вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд зазначає наступне. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ізмайлівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області 12.01.2012, актовий запис 2 (а.с.7). Батьками дитини записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ізмайлівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області 14.07.2014, актовий запис 4 (а.с.10). Батьками дитини записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до\~довідки Виконавчого\~комітету Приютівської\~селищної ради\~Олександріського району\~Кіровоградсткої станом\~на 28.01.2025\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~зареєстровані:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,[PERSON] , [INFO] (а.с.13). Рішенням виконавчого комітету Приютівської селищної ради від 28.07.2022 року №110 визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , [INFO] (а.с.25). \~ \~ \~ \~ Відповідно до довідки служби у справах дітей Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіроворградської області від 31.01.2025 №11-33/34/64, за період з серпня 2020 року по січень 2025 року звернення або заяви від [PERSON] з приводу усунення перешкод у спілкуванні з дітьми або повернення дітей їй на виховання не надходили (а.с.16). Згідно з довідками Войнівського ліцею Приютівської селищної ради від 31.01.2025 №7 та №8 [PERSON] , [INFO] , є ученицею 7 класу, та [PERSON] , [INFO] , є учнем 5 класу, за час навчання дітей у навчальному закладі маті- [PERSON] не цікавилася їх навчанням, до школи не з?являлась (а.с.19,20). Відповідно до довідки-характеристики Войнівського ЗЗСО І-ІІІ ступенів на [PERSON] , дитина розвинута емоційно та розумово, привітна до оточуючих, не конфліктує з іншими дітьми. Біологічна мати - [PERSON] участі у її розвитку та вихованні не приймає (а.с.17). Відповідно до довідки-характеристики Войнівського ЗЗСО І-ІІІ ступенів на [PERSON] \~дитина розвинута емоційно та розумово, привітна до оточуючих, має гарні стосунки у класному колективі. Біологічна мати - [PERSON] участі у її розвитку та вихованні не приймає (а.с.18). Як вбачається з психологічного висновку КУ «ЦНСП Приютівської селищної ради» №46/04 від 03.02.2025 року мати залишила дітей, коли молодшому сину було 1,5 роки. За весь період окремого проживання мати не приймала активної участі в житті дітей. Інколи телефонувала та передавала дітям подарунки, але це були поодинокі випадки. Перед початком війни мати приїздила зі своїм новим чоловіком до дітей, але її візит був коротким, що дуже болісно відобразилось на доньці. В [PERSON] немає спогадів про матір, що зумовлює йому емоційну стабільність, натомість [PERSON] виявляє сильні емоційні переживання через відсутність матері (а.с.21). Відповідно до копії заяви [PERSON] від 07.02.2025 зазначила, що надає згоду на вирішення питання доцільності позбавлення її батьківських прав щодо її малолітніх дітей на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Приютівської селищної ради та в судовому порядку без її участі. Згідно з\~актом про\~обстеження умов\~проживання за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~складеного спеціалістами\~ССД Приютівської\~селищної ради\~ від\~30.01.2025,\~позивач \~ [PERSON] \~ \~проживає за\~вказаною адресою\~разом з\~дітьми:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,та\~співмешканкою - [PERSON] , [INFO] , в яких дружні та доброзичливі стосунки. Будинок обладнаний меблями та побутовою технікою, умови для проживання, утримання та виховання дітей створені належним чином (а.с.15). Відповідно до Висновку щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] №33 від 28.02.2025 Виконавчий комітет Приютівської селищної ради як орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно\~малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , (а.с.23,24). Допитані у судовому засіданні свідки повідомили наступне. Свідок [PERSON] , який повідомив суду, що він приходиться кумом позивачу, проживають в одному селі, діти [PERSON] і [PERSON] називаюя цивільну дружину [PERSON] мамою, вона їх також любить, піклується про них, у них гарна дружна сім`я.\~Крім того\~зазначив,\~ що єдиний раз бачив біологічну матір дітей - [PERSON] біля магазину в їхньому селі. Свідок [PERSON] повідомив суду, що він приходиться сусідом позивачу, знає його сім`ю, в якій гарні дружні стосунки. Діти виховані, турбуються про сусідів, Тасю називають мамою. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини\~дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої\~статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою\~статті 7 СК України\~передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(далі\~Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першоючетвертою\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша\~статті 155 СК України). Відповідно до\~статті 165 СК України\~право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~ міститься\~копія заяви\~відповідача [PERSON] ,\~ за\~змістом якої\~відповідачнадає згоду на вирішення питання доцільності позбавлення її батьківських прав щодо її малолітніх дітей. Розгляд справи проводити за її відсутності. Частинами першою, четвертою\~статті 206 ЦПК України\~передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач\~визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до частин другої, третьої\~статті 155 СК України\~батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Отже, в розумінні приписів\~статті 206 ЦПК України\~суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, в даному випадку суд не вбачає підстав для прийняття визнання відповідачем позову. Разом з тим, при розгляді справи суд бере до уваги позицію відповідача, викладену у вищевказаній заяві, щодо розгляду справи за її відсутності. Відповідно до частин другої, третьої\~статті 171 СК України\~дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Так, в судовому засіданні малолітні діти [PERSON] та [PERSON] пояснили, що проживають зі своїм батьком [PERSON] , а їх мати - [PERSON] до них не телефонує і не приїжджає, не пам?ятають коли дарувала подарунки. Суд враховує думку дітей при вирішенні даної справи, проте така думка не може бути єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18, 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Що стосується висновку Виконавчого комітету Приютівської селищної ради як органу опіки та піклування №33 від 28.02.2025 відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , суд зазначає наступне. За інформацією, що міститься у вказаному висновку, [PERSON] не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Вказаній позиції відповідача судом вже була надана оцінка. Відповідно до ч. 6\~ст. 19 СК України\~суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що вказаний висновок не є достатньо об`єктивним та обґрунтованим, має рекомендаційний характер та не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Орган опіки та піклування не надав оцінки причинам ухилення відповідача від виконання обов`язків. На думку суду, висновок Виконавчого комітету Приютівської селищної ради як органу опіки та піклування суперечить інтересам дітей. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23 (провадження № 61-8177св24), від 12 березня 2025 року у справі № 930/1141/24 (провадження № 61-994св25). Разом з тим суд зауважує, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьоюстатті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина першастатті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина першастатті 155 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десятастатті 7 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першоїстатті 164 СК Українивизначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення змісту пункту 2 частини першоїстатті 164 СК Українидає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Судувід 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантованістаттею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом пропозбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19,від 07 лютого 2022 року у справі №759/3554/20,від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22). Верховний Суд у постанові від 11.03.2020 у справі №638/16622/17 зробив висновок, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках за доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. У спірних правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання про застосування крайнього заходу впливу на батьків - позбавлення батьківських прав - слід вирішувати у контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо. Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23.10.2024 у справі №464/2040/23). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який суд може йти лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості матері або батька як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей або інші обставини, які могли б бути підставою позбавлення її батьківських прав, не доведені. Гостра соціальна необхідність в застосуванні такого крайного заходу впливу відсутня. Крім того, позивач не надав суду доказів того, що відносно відповідача застосовувалося попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дітей або що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням матір`ю батьківських обов`язків. Таким чином, матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав. На думку суду, з метою захисту як найкращих інтересів дитини доцільним буде збереження зв`язку малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] із матір`ю [PERSON] . Однак, з огляду на пасивну поведінку відповідача суд вважає за необхідне попередити її про необхідність змінити ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Таким чином, аналізуючи наведені докази та даючи їм оцінку у співвідношенні із діючим законодавством, з урахуванням обставин справи та ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.7, ст. 164 СК України, піклуючись при цьому про інтереси дітей, суд дійшов висновку про відсутність достатніх і зрозумілих підстав для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у виді позбавлення її батьківських прав, оскільки докази, подані позивачем, беззаперечно не підтверджують факт свідомого нехтування відповідачкою її батьківськими обов`язками, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed