Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання. Посилався на те, що 10.08.2006 р. АКБ «УкрСиббанк» та [PERSON] уклав кредитний договір № 11027294000. 11.30.2009 року Шевченківським районним судом м. Чернівців ухвалено рішення по справі № 2-2223/09, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11027294000 від 10.08.2006 р. у розмірі 117655,59 грн. З моменту набрання рішенням законної сили вчинялися дії щодо примусового виконання рішення, але воно так і не було виконане в розумінні чинного законодавства. Таким чином, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців не виконувалось відповідачем у період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року. В подальшому, право вимоги первісним кредитором було відступлено до ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», який відступив своє право вимоги до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі укладеного договору купівліпродажу права вимоги № 1930/К від 18 вересня 2019 року. Даний факт також підтверджено в судовому порядку - 12/16/2019 року Шевченківський районний суд м. Чернівців постановив ухвалу по справі 2-2223/09, якою, серед іншого, підтверджено перехід права вимоги за кредитним договором № 11027294000 від 10.08.2006 до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ЄДРПОУ 38750239) протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (ЄДРПОУ 38750239). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення у зв`язку із чим просять стягнути із відповідача, виходячи із загальної суми заборгованості, 3% річних у розмірі 10579,33 грн. та інфляційні збитки у розмірі 25727,09 грн. що виникло за прострочення виконання рішення суду. Відповідно до ч.4\~ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1\~ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27.08.2025 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача у судове засідання не з`являвся, спрямував на адресу суду клопотання в якому просив розглядати справу без його участі, не заперечував про винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`являвся, про день, час та місце судового засідання повідомлявся шляхом направлення повістки за адресою реєстрації, проте конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», клопотань про розгляд справи без участі чи відкладення розгляду справи на адресу суду відповідач не надсилав. З метою дотримання права позивача на доступ до правосуддя, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без участі відповідачів, на підставі ст. 280 ЦПК України за наявними у справі доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8\~ст. 178 ЦПК України. Судом встановлено, що згідно ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16 грудня 2019 року змінено первісного стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» з виконання виконавчих листів №2-2223/09. (а.с.12-13) також з даної ухвали встановлено що заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці у справі №2-2223/09 від 30.11.2009 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11027294 від 10.08.2006 року в сумі 117655,59 грн., пеню в сумі 307,24 доларів США, неустойку в сумі 500 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1204,94 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 250 грн. Також встановлено, що 25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ЄДРПОУ 38750239) протоколом № 1706 було вирішено змінити найменування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (ЄДРПОУ 38750239). (а.с.11) Наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання Протоколу № 1706 від 25.07.2024 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів Товариства. (а.с.10) Відповідно до частини першої\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 610, пункт 4 частини першої статті 611 ЦК України). За змістом статей\~524,\~533-535,\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Наслідки прострочення виконання грошових зобов`язань, а також забезпечення прав та інтересів кредитора в охоронних правовідносинах регламентовано частиною другою\~статті 625 ЦК України, якою визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Підстави припинення зобов`язання визначені\~главою 50 ЦК України. Зокрема, за змістом\~ст.598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За загальним правилом зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Одночасно суд зауважує, що підстави, зазначені у статтях\~599,\~600,\~601,\~604 - 609 ЦК України, не передбачають підставою припинення зобов`язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. Таким чином, факт ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Звертаючись до суду з позовом, позивач виходив із положень\~ст.625 ЦК України\~та вважає, що має право на нарахування трьох процентів річних, передбачених статтею. Так, відповідно до положень\~статті 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Саме такі правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), відступаючи від висновку Верховного Суду України, зокрема викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, а невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі\~статті 625 ЦК України\~виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічні за змістом правові висновки виклав Верховний Суд у постановах від 10.04.2018 року у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 року у справі № 908/1394/17, від 16.11.2018 року у справі № 918/117/18, від 21.11.2018 року у справі № 642/493/17-ц, від 30.01.2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13.02.2019 року у справі № 924/312/18 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц. Таким чином, за змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних та боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення входять до складу грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.\~\~ Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач [PERSON] виконав перед позивачем грошове зобов"язання та сплатив на користь останнього стягнуту судовим рішенням суму боргу. \~ Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до статті\~526,\~599 ЦК України. Таким чином, позивач відповідно до зазначеної норми має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання навіть після рішення суду.\~\~ З наданого суду розрахунку заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від 25.02.2019 року по 23.02.2022 р. вбачається, що позивачем нараховано три проценти річних на суму заборгованості, що стягнута рішенням у суду у розмірі 10579,33 грн. та інфляційні збитки у розмірі 25727,09 грн.. Даючи оцінку наведеним аргументам, суд зауважує, що право кредитора на звернення до суду із позовом на підставі\~статті 625 ЦК України\~і стягнення з боржника трьох процентів річних та інфляційних витрат за період прострочення виконання рішення суду не залежить від діяльності органів державної виконавчої служби з цього приводу. Така правова позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року справі № 601/2120/17. Суд зауважує, що відповідач [PERSON] з моменту ухвалення 11.30.2009 року рішення суду у справі №2-2223/09 по даний час не погасив заборгованість, стягнуту судовим рішенням у розмірі 117655,59 грн.. Суд враховує, що саме відповідач зобов`язаний виконати рішення суду та міг це зробити в добровільному порядку. За змістом частини другої\~статті 625 ЦК України\~нарахування трьох процентів річних та інфляційних витрат на суму боргу як складова грошового зобов`язання є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду зазначила в своїй постанові від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (пункт 6.40 постанови). Частина третя\~статті 3 ЦПК України\~передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга\~статті 77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша\~статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга\~статті 80 ЦПК України). Стаття 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані. За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved