Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Від Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» надійшла позовна заява до [PERSON] з вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за послугу з постачання теплової енергії з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних в сумі 6046,60 грн, судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є суб`єктом користування послуг (індивідуальним споживачем), які надаються ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго". Взаємовідносини між позивачем та відповідачем врегульовано індивідуальними договорами про надання послуг, що є публічними договорами приєднання, та набули чинності 01.12.2021. За період з 01.12.2021 по 01.01.2025 за адресою: [ADDRESS] , утворилась заборгованість за надані послуги, яка складає 5413,62 грн, 3 % річних в сумі 124,83 грн та інфляційні втрати в сумі 508,15 грн, а всього 6046,60 грн. Відповідач, користуючись наданими позивачем послугами, не оплачує їх вартості. Зазначене стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Відповідач [PERSON] 13.06.2025 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: в його квартирі за адресою: [ADDRESS] , у 2006 році встановлено автономне індивідуальне опалення. З 2006 року він не має ні особового рахунку за цією адресою, не має ніяких індивідуальних договірних відносин з "Полтаватеплоенерго" за цією адресою. Він не є їхнім абонентом, але чомусь вони почали нараховувати йому абонентську плату з 01.12.2021 у сумі - 29,38 грн за кожен місяць та нараховувати з 01.12.2021 йому суми за опалення місць загального користування, якими він не користується. Прилад опалення на першому поверсі у нашому під`їзді не працює вже багато років. Тому за які місця загального користування вони нараховують кошти не зрозуміло. Вважає, що не повинен сплачувати за невідомі послуги, які не отримує. У березні 2025 року з ЄДРСР він дізнався, що до нього подано позовну заяву до суду за послуги теплопостачання місць загального користування і що він має заборгованість з грудня 2021 року. Просив відмовити та застосувати строки позовної давності, про що подав відповідну заяву. Ухвалою від 27.03.2025 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. 21.10.2025 сторони на судовий розгляд не з`явилися. Представник позивача подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] 20.10.2025 подав заяву про розгляд справи без його участі, в задоволенні позовної заяви просив відмовити, в т.ч. і з підстав пропуску строків позовної давності. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надає послуги з постачання теплової енергії та надання послуги з постачання гарячої води на підставі індивідуальних договорів від 01.12.2021, які є публічними договорами приєднання, що укладаються з метою надання послуги з постачання теплової енергії та надання послуги з постачання гарячої води індивідуальному споживачу. Дані договори вважаються укладеним через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті підприємства: http://te.pl.ua/ Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку за надану послугу, факт отримання послуги. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 34,6 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м. (а. с. 4) За вказаною адресою надаються послуги з теплопостачання ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». Згідно із розрахунком заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] із грудня 2021 року по грудень 2024 року складає 5413,62 грн. (а. с. 7) Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів. Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої цієї статті обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 6 ст.21, ч. 4 ст. 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»(далі - Закон), Тарифи на комунальну послугу з постачання теплової енергії, що виробляється суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, визначаються та встановлюються органом, що регулює діяльність такого суб`єкта господарювання, окремо для кожного багатоквартирного будинку, обладнаного такою системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії. Послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. У той же час, згідно з ч. 5 ст. 13 Закону, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17-ц, хоч у частині першій статті 19 Закону № 1875-ІV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону № 1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Тобто, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідно до абзаців 1-3, 5, 8, 9, 11 пункту 13 постанови Кабінету Міністрів України №830 від 21 серпня 2019 року «Про затвердження Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». З пропозицією про укладення договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. У разі укладення колективного договору виконавець надає уповноваженій співвласниками особі необхідну кількість договорів, що забезпечує отримання договору кожним із співвласників багатоквартирного будинку. Колективний договір і договір з колективним споживачем можуть бути укладені з виконавцем за умови обладнання багатоквартирного будинку вузлом (вузлами) обліку, який (які) забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будинку. У разі зміни тарифу протягом строку дії договору новий розмір тарифу застосовується з дня введення його в дію. 01 жовтня 2021 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України № 1022 від 08 вересня 2021 року, якою затверджені публічні договори приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії. Відповідно до п.3 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори зі споживачами, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин, укладаються протягом двох місяців з дня набрання чинності рішення Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Відповідно до зазначених положень договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. При цьому відповідач отримував послуги із централізованого постачання теплової енергії як співмешканець багатоквартирного будинку, що свідчить про приєднання споживача до умов індивідуального договору. Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Належність виконання зобов`язання є предметом доказування і у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформульованої у справі №913/618/21 від 08.06.2022. Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Указані вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах №910/18036/17 від 02.10.2018, №917/1307/18 від 23.10.2019. За змістом ст. ст. 319 та 322 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконано, а тому як власник майна він несе тягар його утримання. У зв`язку із невиконанням зобов`язання щодо сплати наданих послуг згідно із розрахунком, наданим позивачем, за період з грудня 2021 року по грудень 2024 року утворилась заборгованість в сумі 5413,62 грн. Суд вважає, що розмір нарахованої суми заборгованості за послуги з постачання теплової енергії обраховано правильно, вказаний розмір відповідачем не спростовано, доводи відзиву [PERSON] на позовну заяву не містять обґрунтованих підстав, які б спростовували правильність наведеного розрахунку. Доказів на підтвердження неправильного обрахування розміру стягнення, включно із періодом нарахування, відповідачем не надано, як і не доведено порушення підприємством Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. За частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За частиною 1\~статті 256 Цивільного кодексу України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1\~статті 257 Цивільного кодексу України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4\~статті 267 Цивільного кодексу України). Частинами 1, 5\~статті 261 Цивільного кодексу України\~встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559,\~681,\~728,\~786,\~1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно\~постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2»\~в Україні встановлено карантин з 12.03.2020 року, який діяв до 30.06.2023 року. Таким чином, строк позовної давності було продовжено на період дії карантину. Крім того, відповідно до п. 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим\~Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. У зв`язку з викладеним, починаючи з дня набрання чинності\~Закону України\~від 30.03.2020\~№ 540-IX, тобто з 02.04.2020 діяли положення про продовження строків позовної давності на період дії карантину та воєнного стану в Україні. Позивач, звернувшись до суду із позовною заявою, просить стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла за період з 01.12.2021 по 01.01.2025 у розмірі 5413,62 грн, таким чином, розрахунок заборгованості здійснений у межах строку позовної давності. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що строк звернення з позовом до суду не пропущено. Одночасно, у зв`язку із простроченням виконання зобов`язань щодо сплати наданих послуг у відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України, позивачем нараховано інфляційні втрати - 508,15 грн (за період з січня 2024 року по грудень 2024 року); три відсотки річних 124,83 грн (за період з 21.01.2024 по 31.12.2024). Загальна сума заборгованості з урахування індексу інфляції та 3 % річних за вищевказані періоди становить 6046,60 грн. На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідач належним чином не виконує своїх обов`язків по сплаті коштів за надані послуги постачання теплової енергії, суд доходить висновку про стягнення з нього заборгованості за надані послуги постачання теплової енергії у розмірі 6046,60 грн. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, а тому стягує з відповідача на користь ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 3 028,00 грн.

Outcome: approved