Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на дитину, посилаючись на наступні обставини. Восени 2006 року вона у с. Симонів Гощанського району познайомилася з [PERSON] та дізналася, що він навчається у ВПТУ м. Острог. Вони разом проживали в одному гуртожитку і почали зустрічатися. Наприкінці серпня на початку вересня 2007 року, зробивши відповідний тест, позивач дізналася, що завагітніла від відповідача, оскільки з іншими чоловіками на той час не зустрічалася. Вона повідомила про це відповідача, проте той дуже злякався і розповів про це своїм батьками, які не радили йому одружуватися у такому молодому віці, після чого стосунки сторін припинилися. 25.08.2003 на 40-му тижні вагітності позивач народила доньку [PERSON] , відомості про батька якої були записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Хоча відповідач є батьком [PERSON] , однак він відмовився подавати в органи РАЦС заяву про реєстрацію батьківства. Коли дитині було два роки, [PERSON] дав позивачу 1000 грн на дитячий комбінезон, що коштував 3000 грн, а коли у чотирьохрічному віці дитина захворіла, він привіз пароварку, оскільки дитині необхідна була дієта. У 2014 році, коли їх доньці виповнилося шість років, відповідач прийшов і попросив позивача повідомити дитині, що він доводиться їй татом. Позивач виконала його прохання і він запропонував їй заради дитини жити втрьох. Вона погодилася, проте виявилося, що колишня дівчина відповідача також завагітніла, після чого відповідач вирішив із нею одружитися. Крім того, відповідач висунув припущення, що [PERSON] не є його біологічною донькою. Позивач запропонувала йому пройти тест на батьківство, на що він погодився, і за результатами тестування було встановлено, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] . Матеріальної допомоги на доньку, яка перебуває на утриманні позивача, відповідач не надає, а на пропозицію [PERSON] укласти мирову угоду запропонував їй звернутися до суду, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідач до початку повномасштабної війни (24.02.2022) займався наданням послуг із перевезення пасажирів і багажу, а після її початку був призваний на службу у Збройні Сили України. З огляду на викладені обставини позивач просила суд: 1) встановити, що [PERSON] є батьком [PERSON] ; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на доньку [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.01.2022 до досягнення дитиною повноліття. 14.02.2023 суддею було відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та визначено її розгляд у порядку загального позовного провадження (а.с. 20). 08.03.2023 представником відповідача адвокатом Волковим С.В. було подано відзив на позов, в якому він зазначає, що на підтвердження своїх доводів щодо біологічного батьківства відповідача відносно [PERSON] , [INFO] , позивач надає суду переклад звіту результату аналізу ДНК, підготовленого ТОВ «Медікал Геномікс Україна», і будь-яких інших доказів нею не подано, в тому числі не заявлено клопотання про отримання (здобуття) таких доказів. У свою чергу [PERSON] ніколи не відвідував установу ТОВ «Медікал Геномікс Україна» або інших установ із питань відібрання у нього біологічних матеріалів із метою підтвердження або спростування його біологічного батьківства відносно [PERSON] , тому невідомо, чиї саме біологічні матеріали були предметом дослідження у ТОВ «Медікал Геномікс Україна». Більше того, із наявного в матеріалах справи результату тесту ДНК, наданого ТОВ «Медікал Геномікс Україна», прізвище ймовірного батька зазначено як « [PERSON] », у той час як відповідач має прізвище [PERSON] і це також підтверджує, що відповідач у ТОВ «Медікал Геномікс Україна» ніколи не був і його особа на підставі документів не встановлювалась, тому, цілком можливо, у результатах аналізу ДНК мова йде взагалі про зовсім іншу особу. З моменту нібито проведення тесту ДНК (25.06.2014) і до моменту звернення позивача до суду (30.01.2023) минуло понад вісім років, а з моменту народження дитини до моменту пред`явлення позову до суду минуло майже 14 років, за які позивач жодних дій, спрямованих на встановлення батьківства, не вживала. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що результат аналізу ДНК, підготовлений ТОВ «Медікал Геномікс Україна», не містить інформації про наявність у вказаної установи ліцензії на здійснення відповідного виду діяльності, відсутні відомості: про фахівця, який проводив відповідне дослідження; про дату, час і місце такого дослідження; перелік осіб, у яких здійснювався відбір біологічних матеріалів, та про особу, яка здійснила такий відбір матеріалів; про пакування відібраних матеріалів та умови їх зберігання; про попередження фахівця, який проводив таке дослідження, про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Тобто результати аналізу ДНК, підготовленого ТОВ «Медікал Геномікс Україна», не відповідають вимогам ЦПК України щодо вимог до висновків судових експертиз, а проведення такого дослідження зроблене всупереч чинному законодавству, а тому такий доказ є недопустимим. Отже, позивач не надала суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження батьківства відповідача стосовно [PERSON] , які у своїй сукупності можуть засвідчити факт походження дитини від нього, та клопотання про отримання (здобуття) таких доказів стороною позивача також не заявлено. Попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які відповідач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи, складаються з витрат на оплату судової експертизи в орієнтовному розмірі 6000 грн та витрат на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 6000 грн. Остаточний розрахунок таких витрат буде обраховано на підставі договору про надання правничої допомоги від 07.03.2023 за результатами судового розгляду та поданий до суду протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення (а.с. 37-40). 10.04.2023 судом було зупинено\~провадження у\~справі за\~клопотанням представника\~відповідача до\~припинення перебування\~ [PERSON] \~у складі\~Збройних Сил\~України або\~інших утворених\~відповідно до\~закону військових\~формувань,\~що переведені\~на воєнний\~стан (а.с. 80-81). 29.05.2025 провадження у справі було поновлено, оскільки відпали обставини, що викликали зупинення провадження, а також з ініціативи суду продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів (а.с. 113). 29.08.2025 від відповідача надійшла заява про часткове визнання позову, в якій він вказує, що визнає позовну вимогу про визнання його батьком [PERSON] , а щодо вимоги про стягнення аліментів на дитину просить стягнути з нього аліменти на [PERSON] у розмірі 1/6 частини усіх видів його доходу (заробітку), оскільки він має на утриманні іншу малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] . Також відповідач просив стягнути з нього аліменти з моменту подання позову (відповідно до положень діючого законодавства), тобто з 30.01.2023, а не з 26.01.2022, як про це безпідставно просить позивач (а.с. 191). 29.08.2025 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 194). 20.10.2025 судом ухвалою на місці було поновлено відповідачу строк для подання доказів та прийнято поданий відповідачем письмовий доказ, а саме копію свідоцтва про народження [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явилася, її представник адвокат Оліферук Ж.А. підтримала заявлені позовні вимоги та надала пояснення, зміст яких повністю збігається з обставинами, викладеними у позовній заяві. Крім іншого, представник вказала, що протягом всього цього часу доньку утримувала позивач одноособово, і сама [PERSON] також має на утриманні іншу дитину, тому вважає справедливим стягнення з відповідача аліментів на дитину саме в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу). Також представник уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути аліменти з відповідача на користь позивача не з 26.01.2022, а з моменту подання позову до суду, тобто 30.01.2023. Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Волков С.В. із посиланням на подану відповідачем заяву про часткове визнання позову вказав, що відповідач не заперечує проти визнання його батьком [PERSON] та стягнення на неї аліментів з відповідача на користь позивача у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 30.01.2023, оскільки [PERSON] має на утриманні іншу малолітню дитину. Представник третьої особи Виконавчого комітету Нетішинської міської ради Кейко Д.О. у судовому засіданні зазначила, що повністю підтримує позовні вимоги. Представник іншої третьої особи Нетішинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в.о. начальника відділу Крузер О. надала суду письмову заяву, в якій вказала, що просить розглянути справу за відсутності представника відділу та не має заперечень щодо позову. Заслухавши представників сторін, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має доньку [PERSON] , яка народилася [INFO] у м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, і батьком якої в актовому записі про народження на підставі ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України записаний [PERSON] (а.с. 3, 4, 5, 178, 179). Згідно зі звітом результату аналізу ДНК, підготовленого ТОВ «Медікал Геномікс Україна», ймовірним батьком [PERSON] є [PERSON] (а.с. 6-7, 8, 9). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі cвідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.\~Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Згідно зі ст. 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім?я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (ч. 1 ст. 135 СК України). За відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126\~цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений зокрема матір`ю дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до\~частини першої статті 135\~цього Кодексу (ст. 128 СК України). Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006\~питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Так, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.\~ Отже, встановлення батьківства можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 591/6441/14-ц та від 25.08.2020 у справі № 478/690/18, який суд враховує під час розгляду цієї цивільної справи з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Із наданої відповідачем на адресу суду письмової заяви від 25.08.2025 про часткове визнання позову (а.с. 191) вбачається, що останній визнає походження [PERSON] від нього та не заперечує проти визнання його її батьком, що також підтвердив у судовому засіданні його представник. Відповідно ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що відповідач надав суду заяву, з якої вбачається, що відповідач безумовно визнав позовні вимоги в частині визнання батьківства, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову в цій частині суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву в частині пред`явлених вимог про визнання [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] . Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на дитину суд зазначає наступне. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10, 11), що не заперечувалося відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на двох дітей у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, і суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання відповідача батьком неповнолітньої [PERSON] , при цьому судом було встановлено, що остання проживає разом із позивачем [PERSON] та перебуває на її утриманні, у той час як їх батько [PERSON] не надає дитині належної матеріальної допомоги та ухиляється від її утримання, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця на утримання цієї дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову (30.01.2023) і до досягнення дитиною повноліття. Суд критично оцінює часткове заперечення відповідача проти позову із посиланням на ту обставину, що він має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 192), що, на його думку, є підставою для стягнення з нього аліментів у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), а не 1/4 частини, як про це просила позивач. Так, стороною відповідача не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що з огляду на матеріальний стан відповідача останній не здатний сплачувати аліменти на неповнолітню [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів свого заробітку (доходу). Сама по собі наявність іншої дитини на утриманні платника аліментів не свідчить про неможливість сплати ним аліментів у розмірі 1/4 частини на [PERSON] , що узгоджується із правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду: від 03.06.2020 у справі № 760/9783/18-ц; від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19; від 28.05.2021 у справі № 715/2073/20; 30.08.2021 у справі № 301/2160/20. Крім того, на думку суду, часткове задоволення позову в даному випадку може призвести до неможливості забезпечення необхідного та достатнього гармонійного розвитку неповнолітньої дитини, у той час як батьки повинні відповідально ставитися до своїх батьківських обов`язків і не ставити надання належної матеріальної допомоги дітям від попередніх стосунків у залежність від створення нової сім`ї. У той же час інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів, на чому наголошується у правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду: від 11.03.2020 у справі № 759/10277/18 та від 20.12.2021 у справі № 681/15/21. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи часткове визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю. З огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору (за позовну вимогу немайнового характеру про визнання батьківства) у розмірі 1073,60 грн підтверджується квитанцією № 29 від 09.02.2023 (а.с. 19). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених нею судових витрат зі сплати судового збору у вказаному розмірі. Суд також бере до уваги, що відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»\~№ 3674-VI від 08.07.2011\~за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Отже, оскільки суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, а позивача при зверненні з позовом до суду було звільнено від його сплати за позовну вимогу майнового характеру про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved