Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, у якій позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь борг в національній грошовій одиниці України гривні, за курсом НБУ на момент ухвалення рішення, що еквівалентно 7500,00 доларів США, що становить на 25.08.2024 згідно з офіціальним курсом НБУ складає 309660,75 гривень, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 3096,61 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.07.2021 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 3000,00 доларів США . Датою повернення боргу встановлено 01.04.2022. Договір позики оформлений розпискою [PERSON] в присутності свідка, [PERSON] . Станом на 25.08.2024 борг не повернутий. Також 08.07.2021 між [PERSON] та [PERSON] був укладений ще один договір позики, відповідно до якого [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошті в сумі 4500,00 доларів США. Дата повернення боргу не встановлена. Договір позики оформлений розпискою [PERSON] в присутності свідка, [PERSON] . Станом на 25.08.2024 борг не повернутий. Внаслідок порушення відповідачем умов договору позики, оформленого розписками від 08.07.2021 позивач звернулась до суду за захистом своїх прав. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями позовні матеріали передані для розгляду судді [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2024 відкрите провадження та призначений розгляд справи у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.10.2024 закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті. На підставі розпорядження № 780/25 від 19.05.2025 «Щодо здійснення повторного автоматизованого розподілу справи» на виконання рішення Вищої ради правосуддя від 06.05.2025 «Про звільнення [PERSON] з посади судді Приморського районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку», відповідно до Засад використання автоматизованої системи документообігу суду для розподілу судових справ та матеріалів між суддями в Приморському районному суді м. Одеси, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 522/14303/24 провадження № 2/522/503/25. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 522/14303/24\~провадження №\~2/522/503/25 передана для розгляду судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2025 цивільна справа прийнята до провадження, повторно розпочатий розгляд справи по суті на 19.08.2025, від позивачки [PERSON] витребувані оригінали розписок від 08.07.2021, копії яких додані до позовної заяви. На виконання ухвали суду від 21.05.2025 в частині витребування від позивача оригіналів доказів, доданих до матеріалів позовної заяви, до суду надійшли оригінали розписок від 08.07.2021. У судові засідання 19.08.2025 та 15.10.2025 сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв, клопотань або відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України 15.10.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав проголошення судового рішення до 24.10.2025. Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та надавши оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України(далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Згідно з ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України). Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Положеннями ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 1-2 ст. 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з\~приписами ч.\~2\~ст.\~1049\~ЦК України\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Суд встановив, що 08.07.2021 [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 4500,00 доларів США, що підтверджується розпискою, складеною 08.07.2021. Також 08.07.2021 [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у розмірі 3000,00 доларів США. Згідно з умовами цієї розписки, відповідач зобов`язалася повернути вказану суму не пізніше 01.04.2022. Таким чином, загальна сума коштів, отриманих відповідачем у позику становить 7500,00 доларів США. Оригінали зазначених розписок від 08.07.2021 досліджені судом та долучені до матеріалів справи. 12.07.2024 представник позивача цінним листом з описом направив [PERSON] на адресу: [ADDRESS] , вимогу вих. № 12/07 про повернення [PERSON] боргу у розмірі 7500,00 доларів США у термін до 15.08.2024. Факт направлення вимоги підтверджується копіями поштової накладної АТ «УкрПошта» №6505200320537, опису вкладення до цінного листа. У матеріалах справи відсутні докази виконання [PERSON] зобов`язань з повернення суми позики у розмірі 7500 доларів США у встановлені у розписці та у письмовій вимозі про повернення боргу строки. Відповідач правом на подання відзиву не скористався, доказів виконання зобов`язань перед [PERSON] не подав. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі № 500/5194/16 сформульовано такий правовий висновок: «формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатує, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Посилання відповідача на те, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається на день подання позову, не ґрунтується на нормах матеріального права». Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] , визначивши розмір заборгованості, який підлягає стягненню, у грошовому еквіваленті в іноземній валюті. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). До матеріалів справи додана копія квитанції ID 9601-7443-8064-3100 від 26.08.2024 про сплату судового збору в розмірі 3096,61 гривень. При відкритті провадження у справі суд встановив факт зарахування сплачених коштів до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується відповідною випискою, наявною в матеріалах справи. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 3096,61 гривень. З огляду на перебування судді у відпустці з 03.11.2025 до 07.11.2025 включно, з урахуванням вихідних днів, повний текст рішення складений 11.11.2025.

Outcome: approved