Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

28.11.2023 до Крюківського районного суду м. Кременчука надійшли матеріали позовної заяви до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди, у якій позивач просить суд: -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за Договором оренди квартири від 11 липня 2023 року у загальній сумі 75 392,94 грн, з яких: 42 000,00 грн - заборгованість з орендної плати, 20 790,00 грн - пеня за прострочення виконання Орендарем грошових зобов?язань, 6 102,94 грн - заборгованість за комунальні послуги та інші платежі, 6 500,00 грн - відшкодування витрат на прибирання (клінінгові послуги). -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 500,00 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, позивач посилається на наступне. Так, між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди квартири від 11 липня 2023 року. Відповідно до п. 1.1. даного Договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування квартиру [ADDRESS] . Згідно з п. 1.5. Договору Орендодавець також передає в оренду майно, що знаходиться в Квартирі відповідно до Акту приймання-передачі, який є невід?ємною частиною цього Договору. Квартира належить Позивачу на праві приватної власності згідно Договору купівлі-продажу від 16 квітня 2021 року, посвідченого приватним Нотаріусом київського нотаріального округу Михайленком С., зареєстрованим в реєстрі за № 459. Строк оренди складає 12 (дванадцять) місяців та починає обчислюватися з моменту підписання Сторонами Акту приймання-передачі квартири, а саме з «11» липня 2023 року та діє до 10 липня 2024 року включно. Як зазначає позивач, [PERSON] . 21.10.2023 повідомив [PERSON] про відсутність наміру продовжувати дію Договору оренди. Незважаючи на це, Квартира не була повернена належним чином, відповідач не забезпечив попереднє прибирання всіх приміщень, а також відмовився від складання та підписання акту приймання-передачі Квартири. Крім того, відповідач не сплатив орендну плату за вересень та жовтень 2023 року, а також не відшкодував витрати на комунальні послуги. У зв`язку з викладеним, позивач просить позов задовольнити. 01.12.2023 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременука матеріали цивільної справи передано до Солом`янського районного суду м. Києва за підсудністю. 25.01.2024 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Кушнір С.І. 26.01.2024 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі з повідомленням (викликом) сторін. 04.03.2024 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Артеминко С.Ю. надійшов відзив на позовну заяву в якій він зазначає, що 11.07.2023 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди квартири за адресою: [ADDRESS] . Розмір щомісячної орендної плати встановлено в сумі 21 000 грн, при цьому при підписанні Договору відповідач сплатив перший місяць оренди та гарантійний платіж у сумі 42 000 грн. Подальша комунікація між сторонами здійснювалася через месенджер «Телеграм», оскільки власниця квартири перебувала закордоном. У зв`язку з тим, що відповідач не мав можливості сплачувати орендну плату у вересні 2023 року, було погоджено використання гарантійного платежу за цей період. 21.10.2023 відповідач виїхав з квартири у зв`зку з неможливістю сплачувати орендну плату про що повідомив позивача. На підставі викладеного, фактична заборгованість відповідача за орендну плату за період з 12.10.2023 по 21.10.2023 складає 6 775 грн. Нарахування пені в сумі 20 790 грн є необґрунтованим, оскільки прострочення фактично мало місце лише за останні 10 днів. Вимога стягнення коштів на прибирання квартири в розмірі 6 500 грн також не підлягає задоволенню, оскільки наданий Акт № ОУ-0000002 не підписаний позивачем та складений у м. Херсон, що ставить під сумнів фактичне виконання клінінгових послуг. Просить відмовити у задоволенні позову в частині вимог про стягнення заборгованості у розмірі 35 225, 00грн. 03.04.2024 розпорядженням №702 керівника апарату суду Щербою А. справу призначено до повторного розподілу справ у зв`язку з звільненням судді [PERSON] у відставнку. 25.01.2024 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіної О.М. 03.12.2024 від представника відповідача надійшла заява про надання строку на примирення сторін. 03.03.2025 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва витребувано у Дніпровської районної державної нотаріальної контори (52005, Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, селище міського типу Слобожанське, вул. Теплична, будинок 31КП) належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] . 03.03.2025 від адвоката Близнюкова В.В., який діє в інтересах [PERSON] надійшло клопотання про залучення правонаступника позивача у справі в якому просив залучити [PERSON] для участі в справі як правонаступника позивача у зв`язку із смертю [PERSON] . 08.04.2025 від Дніпровської районної державної нотаріальної контори надійшов лист в якому повідомляється про відсутність спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . 10.06.2024 від адвоката Близнюкова В.В., який діє в інтересах [PERSON] надішло клопотання про долучення доказів по справі в якому просить долучити до матеріалів справи довідку приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпровської області про те, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом померлої [PERSON] 16.06.2025 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва залучено до участі у даній справі в якості правонаступника позивача [PERSON] , яка померла [INFO] - [PERSON] , [INFO] . 18.06.2024 від адвоката Близнюкова В.В., який діє в інтересах [PERSON] надішло клопотання про долучення доказів по справі в якому просить долучити до матеріалів справи копію свідоцтва на спадщину за законом від 23.05.2025. У судовому засіданні представник позивача Близнюков В.В. позов підтримав, просив його задовольнити. Зазначив що після подання позову до суду відповідач жодних розрахунків з позивачем не проводив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце рогляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Вислухавши думку представника позивача, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 11 липня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди квартири. Відповідно до п. 1.1. даного Договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування квартиру [ADDRESS] . Згідно з п. 1.5. Договору Орендодавець також передає в оренду Майно, що знаходиться в Квартирі відповідно до Акту приймання-передачі який є невід?ємною частиною цього Договору. Пунктом 4.1 Договору сторони узгодили розмір щомісячної орендної плати який складає 21 000,00 грн. Так, за приписами п. 4.2 Договору оренди, у момент підписання сторонами Акту прийому передачі квартири Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату за перший місяц оренди, кожна наступна орендна плата сплачується не пізніше 10 числа кожного місяця. Пунктом 4.7 Договору оренди встановлено, що оплату за комунальні послуги орендар має сплачувати самостійно, на підставі показань лічильників. Квитанції про оплату комунальних послуг Орендар має направляти Орендодавцю до 20 числа кожного місяця. Строк дії Договору оренди було встановлено сторонами на 12 місяців, а саме з 11.07.2023 до 10.07.2024. Відповідно до умов Договору оренди п.8.5 у разі, якщо орендар припинить зазначений договір раніше ніж 6 місяців гарантійний платіж в розмірі місячної орендної плати Орендарю не повертається. Пунктом 8.7. Договору передбачено, що на дату закінчення чи дострокового припинення/розірвання цього Договору Сторони спільно підписують Акт приймання-передачі Квартири від Орендаря Орендодавцю. Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, 21.10.2023 [PERSON] повідомив [PERSON] про відсутність наміру продовжувати дію Договору оренди. Вказані обставини відповідачем не оспорюються. Водночас, за твердженням позивача, квартира не була повернена належним чином: відповідач не здійснив попереднього прибирання приміщень та відмовився від складання і підписання акта приймання-передачі квартири, не сплатив комунальні платежі та орендної плати за два місяці. Таким чином, позивач стверджує, що відповідач всупереч умовам договору оренди, свої зобов`язання за договором не виконав належним чином, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість у загальній сумі 75 392,94 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Предметом договору найму, згідно з вимогами статті 760 ЦК України, може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. За найм (оренду) майна з наймача, відповдіно до статті 762 ЦК України, справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Договір найму, згідно зі статтею 763 ЦК України, укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна. Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна із сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору. Договір найму, строк якого перевищує встановлений законом максимальний строк, вважається укладеним на строк, що відповідає максимальному строку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів. Порушенням зобов`язання, згідно зі статтю 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України у разі порушення зобов`язання особа може звернутися до суду за його захистом. Згідно з частиною першою статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки. З матеріалів справи вбачається, що свої зобов`язання за Договором оренди від 11.07.2023 позивач виконала в повному обсязі, відповідно до умов Договору надала орендареві у строкове платне користування майно - об`єкт оренди, що підтверджується Актом приймання-передачі до Договору оренди від 11.07.2023, підписаного сторонами. Орендар об`єкт оренди отримав та підтвердив його стан (справність, зовнішній вигляд, технічний стан, комплектність та інші характеристики) для можливості належного використання об`єкта оренди за цим договором. Разом з тим, відповідач всупереч умовам договору оренди, свої зобов`язання за договором належним чином не виконав. Суд вважає обгрунтованою та доведеною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди від 11.07.2023, що становить 68 892,94 грн, із яких: орендна плата за два місяці вересень та жовтень 2023 року - 42 000,00 грн, пеня за прострочення виконання грошових зобов`язань - 20 760,00 грн, заборгованість за комунальні платежі (вересень та жовтень 2023 рік) - 6 102,94 грн. Доводи відповідача щодо відсутності заборгованості по орендній платі та необхідності здійснення зарахування авансового платежу у рахунок заборгованості по орендній платі, суд вважає безпідставним. Відповідно до п.4.3 Договору, разом з першою орендною платою Орендар також сплачує Орендодавцю гарантійний платіж у розмірі місячної орендної плати, встановленої п. 4.1. цього Договору. Відповідно до п.4.4.Договору, орендодавець повертає гарантійний платіж Орендарю у день звільнення Квартири у тій валюті, в якій він був отриманий Орендодавцем, в Дату закінчення оренди, та після підписання Акту прийому-повернення квартири (Додаток 2) за умови: -відсутності заборгованості Орендаря по орендній платі; -відсутності заборгованості Орендаря по оплаті Комунальних послуг, та іншим платежам, передбачених цим Договором; -відсутності будь-якої шкоди, заподіяної Квартирі та Майну з вини Орендаря та/або його уповноважених представників, співробітників, підрядників, відвідувачів та інших осіб залучених Орендарем; -відсутності будь-яких видів штрафних санкцій щодо Орендаря, якщо вони передбачені Договором та чинним законодавством України; Як свідчать матеріали справи та не оспоюється відповідачем, внаслідок відсутності коштів останній не зміг оплатити орендну плату за вересень 2023 року, у зв`язку з чим, авансовий платіж, який останній вніс під час укладання даного договору було зарахован враховано в рахунок сплати щомісячного платежу за вересень 2023 року. У той же час, зарахування авансового платежу в рахунок оплати оренди за вересень 2023 року не звільняє відповідача щодо обов`язку сплатити орендну плату за цей місяць, оскільки зарахований авансовий платіж не є сумою, яка покриває щомісячний платіж орендаря, внаслідок відсутності у останнього коштів та сплату щомісячного платежу. За таких обставин, зарахування авансового платежу не є ревалентним щомісячної орендної плати, а відтак, сума платежу за жовтень 2023 року підлягає стягненню з відповідача. Разом з цим, суд звертає увагу відповідача, що авансовий платіж, який останнім було внесено підлягав поверненню орендодавцем за умови дотримання п. 4.4. Договору. У той же час, матеріали справи свідчать, що відповідачем було порушено п. 4.4. Договору, що у свовю чергу свідчить про відсутність обов`язку повернення вказаної гарантійної суми відповідачу чи врахування її в загальну заборгованість останнього. Також доводи відповідача про те, що останній не мав обов`язку щодо сплати щомісячної орендної плати за жовтень 2023 року, суд вважає недоведеним та таким, що не узгоджується з п.4.2 Договору, де передбачено, що у момент підписання акту приймання- передачі квартири орендар сплачує орендодавцю орендну плату за перший місяць оренди, кожна наступна орендна плата сплачується не пізніше 10 числа кожного місяця у розмірі , встановленому у п.4.1 цього договору. Умовами п.8.1. та 8.7 передбачено порядок припинення та дострокового розірвання договору, згідно яких по закінченню строку договору чи достроковому розірванню договору, сторони спільно підписують акт приймання-передачі квартири від орендаря до орендодавця. Як вбачається з заперечень відповідача, останній звільнив квартиру 21.10.2023. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем не було укладено Додаткової угоди про розірвання договору, як і не було підписано акт приймання-передачі квартири від орендаря до орендодавця 21.10.2023. За вказаних вище обставин та враховуючи умови договору, суд погоджується з доводами позивача щодо необхідності сплати відповідачем щомісячної орендої плати за жовтень 2023 року. Частиною першої статті 612 ЦК України визначено, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі cт. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язанн, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк грошову суму, порушив вимоги ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 7.1. Договору оренди, Сторони домовились, що у випадку прострочення Орендарем грошового зобов`язання у встановлений цим Договором термін понад 5 (п`ять) календарних днів, Орендар сплачує на користь Орендодавця пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною 3 цієї статті передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як зазначено вище, що відповідачем порушено взяті на седбе зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з останнього штрафних санкцій , передбачених п.7.1. Договору є обґрунтованим. Згідно наданого розрахунку позивача розмір пені за період з 16.09.2023-16.11.2023 становить 20 790,00 грн. ( за період прострочення з 16.09.2023-10.10.2023: 21 000,00 грн х 1 х 25 : 100=5250,00 грн.; за період 11.10.2021-16.11.2023: 42000,00 грн х 1 х 37 : 100=15 54 000,00 грн). Наданий позивачем розрахунок узгоджується з матеріалами справи і вимогами чинного законодавства та відповідачем не спростований, а тому суд приймає його в якості належного доказу в обґрунтування розміру спірної заборгованості. Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову про стягнення відшкодування за клінінгові послуги у розмірі 6 500, 00 грн. Так, відповідно до акту № ОУ-0000002 від 01.11.2023, наданого позивачем, не вбачається конкретного переліку виконаних робіт, їх вартості та кількісних показників. Вказаний документ містить лише загальну суму, без розшифрування видів послуг, що унеможливлює встановлення фактичного змісту виконаних робіт та перевірку їх відповідності ринковій вартості. Крім того, позивачем не подано доказів, які б підтверджували необхідність проведення зазначених робіт, зокрема, доказів щодо незадовільного стану квартири до та після проведення прибирання (фотознімків, актів обстеження, пояснень свідків тощо). Відсутність таких доказів позбавляє суд можливості об`єктивно пересвідчитись у факті виконання клінінгових послуг та у необхідності їх здійснення саме у зв`язку з обставинами, на які посилається позивач та як наслідок обґрунтованості понесених збитків на відновлення своїх порушених прав в цій частині позову. За таких обставин, правових підстав для задоволення вимог позивача в цій частині позову, суд не вбачає. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. Нормами ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. У позовній заяві представник позивача просить суд стягнути із відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 12 500,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано суду копію договору № 25/1 про надання правової допомоги від 25.10.2023; опис послуг наданих адвокатом згідно Договору про надання правової допомоги №25/1 від 25.10.2023 відповідно до якого: вартість юридичної консультації становить 2 000, 00 грн, юридичний аналіз - вивчення та збір практики щодо розгляду справ з аналогічним предметом спору - 3 000, грн, складання позовної заяви - 5 500, 00 грн, формування пакету документів та відправка до суду - 2 000, 00; квитанцію про оплату правової допомоги від 26.10.2023. Вартість наданих послуг становить 12 500,00 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтованості таких витрат суд враховує наступне. У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини іосновоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», до інших видів правничої допомоги належать види адвокатської діяльності, що полягають у: наданні правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; правовому супроводі діяльності клієнта; складенні заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушення, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. При цьому не належить до інших видів правничої допомоги діяльність, пов`язана з лобіюванням, що здійснюється відповідно до Закону України «Про лобіювання». Таким чином, формування пакета документів, їх друк та відправлення до суду є невід`ємними технічними діями, які входять до складу надання послуги зі складення позовної заяви та оформлення додатків до неї. Отже, друк позовної заяви та її відправлення до суду не є самостійним видом адвокатської (правничої) допомоги, а лише складовою частиною виконання основної послуги - підготовки та оформлення процесуальних документів. У зв`язку з цим суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги про стягнення коштів за надання зазначеної технічної послуги як окремої. За вказаних вище обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 10 500,00 грн, що на думку суду є обґрунтованим, та відповідає принципу розумності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial