Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Після припинення фактичних шлюбних відносин донька проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. Вказує, що відповідач вихованням дитини у достатньому об`ємі не займається та не надає матеріальної допомоги на утримання доньки. Враховуючи, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на доньку не надає, участі в її утриманні та вихованні не приймає, дитина проживає разом із позивачкою та утримувати її самостійно вона змоги не має, а сума, просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку(доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 25.07.2025 року, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. 21.08.2025 року ухвалою суду позовну вимогу позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини виділено в самостійне провадження. Ухвалою суду від 05.09.2025 року по вказаній справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. У судовому засіданні позивач підтримала вказані у позовній заяві обставини, просила позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні вказав, що він є інвалідом 2 групи, офіційно не працевлаштований, однак має дохід близько 16\~000 грн. на місяць, а також сплачує аліменти на ще одну дитину, у зв`язку із вищевикладеним просить задовольнити позовні вимоги частково та стягувати з нього аліменти у розмірі 1/5. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Сторони перебували шлюбі, який зареєстрований 05 серпня 2020 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 773. Під час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Рішенням Чернівецького районного суду міста Чернівців від 05.09.2025 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Донька проживає разом із позивачкою, даний факт сторони не оспорюють. Відповідно до пенсійного посвідчення України [PERSON] він має 2 групу інвалідності. Згідно рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 червня 2012 року із [PERSON] стягуються на користь [PERSON] на утримання [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісяця. Норми права, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів,\~ суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. За таких обставинах суд вважає, обґрунтованим визначити розмір аліментів на утримання дитини з усіх видів заробітку та доходу відповідача. Проте, з урахуванням матеріального становища сторін, наявності інших утриманців та інших обставин справи, суд вважає за доцільне визначити розмір аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до положень\~ст. 183 СК України\~розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~ст. 182 СК України, так і положень статей\~183,\~184 СК України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Враховуючи встановлені обставини справи, зокрема, той факт, що неповнолітня донька проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а також беручи до уваги матеріальне становище відповідача, наявність у нього інвалідності 2 групи, нерегулярний характер доходів та обов`язок щодо сплати аліментів на іншу дитину, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки, аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial