Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

10 вересня 2025 року, через систему «Електронний суд», позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі позивач, ТОВ «Споживчий центр») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №19.05.2025-100002233 від 19 травня 2025 року у розмірі 20 614 гривень, а також судові витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування позовних вимог\~зазначив, що 19 травня 2025 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №19.05.2025-100002233 за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 10 000 гривень, строком на 70 днів, на умовах його строковості, платності та поворотності. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, перерахувавши позичальнику кредит у розмірі 10\~000 гривень. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує у зв`язку із чим станом на 10.09.2025 утворилась заборгованість у розмірі 20 614 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10 000 гривень, заборгованості по процентам у розмірі 5 614 гривень, заборгованості по неустойці у розмірі 5 000 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь, а також сплачений судовий збір у розмірі 2\~422,40 гривень. Ухвалою судді від 24 вересня 2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судовий розгляд на 08 жовтня 2025 року. Ухвалою суду від 08 жовтня 2025 року судовий розгляд був відкладений на 29 жовтня 2025 року через неявку відповідача. При зверненні до суду представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений, відзив на позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не надходило, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19 травня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір №19.05.2025-100002233 відповідно до умов якого позичальнику надається кредит на наступних умовах: дата надання /видачі кредиту 19 травня 2025 року, сума кредиту 10 000 гривень; строк на який надається кредит - 70 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту 27.07.2025; процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,01% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 1 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Відповідно до п. 15 кредитного договору №19.05.2025-100002233 від 19 травня 2025 року неустойка 150 гривень, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання/неналежного виконання зобов`язання. Позичальник підтверджує, що йому надані та він отримав інформацію, зазначені у ч.1, 5 ст. 7 Закону України Про фінансові послуги та фінансові компанії (ознайомився з нею за посиланням https://sgroshi.com.ua/rozkritta-informacii, паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України Про споживче кредитування (п. 18 кредитного договору). На виконання умов договору позивачем 19 травня 2025 року було перераховано відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000 гривень, за кредитним договором №19.05.2025-100002233 від 19 травня 2025 року на картку номер [NUMBER] . Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №19.05.2025-100002233 від 19 травня 2025 року, заборгованість відповідача складає 20 614 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10 000 гривень, заборгованості по процентам у розмірі 5 614 гривень, які нараховані за період з 19.05.2025 по 27.07.2025, заборгованості по неустойці у розмірі 5 000 гривень. Положеннями частини 1\~статті 6 ЦК України\~визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із положеннями\~ст. 627 ЦК України, відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із\~ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1\~статті 1048\~ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію» (далі- Закон), який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У\~статті 3 вказаного Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3\~статті 11 зазначеного Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6\~статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12\~статті 11 Закону. Статтею 12 вказаного Закону\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу. Судом встановлено факт укладення [PERSON] кредитного договору №19.05.2025-100002233 від 19 травня 2025 року з ТОВ «Споживчий центр» шляхом підписання одноразовим ідентифікатором, що отриманий на мобільний номер телефону, указаний самим відповідачем у кредитному договорі, отже між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, який оформлений сторонами в електронній формі. При цьому, доказів погашення заборгованості відповідачем не надано. За таких обставин, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за основним боргом у розмірі 10 000 гривень, заборгованість за процентами у розмірі 5 614 гривень, а всього 15 614 гривень. Вказана сума заборгованості узгоджується із відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №19.05.2025-100002233 від 19 травня 2025 року, яка підписана відповідачем одноразовим ідентифікатором. Що стосується позовних вимог про стягнення неустойки суд вважає в цій частині позов не підлягає задоволенню з таких підстав. У змісті позовної заяви позивач вимагає стягнення 5 000 гривень неустойки за кредитним договором. Відповідно до пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2\~ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи зазначені положення закону стягнення неустойки у розмірі 5 000 гривень за кредитним договором №19.05.2025-100002233 від 19 травня 2025 року, тобто у період дії воєнного стану, не відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованість за кредитним договором №19.05.2025-100002233 від 19 травня 2025 року у розмірі 15 614 гривень, що складаєзаборгованість за тілом кредиту 10 000 гривень, заборгованість за процентами 5 614 гривень, у стягненні неустойки у розмірі 5 000 гривень - відмовити. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1\~834,73 гривень.

Outcome: partial