Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог: ТОВ "Поділля Агропродукт", про поділ майна, що є спільною частковою власністю, який мотивований тим, що на підставі ухвали Немирівського районного суду, серія та номер N? 2/217/794/2012р. 217/3065/12 від 23.07.2012 року позивачам, [PERSON] та [PERSON] належать по 1/3 частці кожному двох земельних ділянок, кадастрові номери яких N?1 0523084000:01:001:0303 та N?2 0523084000:01:001:0304, площею 2,3524 га кожна. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН N? 143467, який виданий 07.07.2004 року, цільове призначення ділянок, для ведення особистого селянського господарства, розташовані на території Ковалівської сільської ради Вінницького (колишнього Немирівського) району, Вінницької області. Вищевказані ділянки залишилися позивачам у спадок після смерті батька, [PERSON] . Ще 1/3 частина спадщини належить відповідачу, рідному брату позивачів по ліїї батька, [PERSON] . Земельна ділянка площею 2,3524 га, кадастровий номер 0523084000:01:001:0303 перебувала в користуванні за договором оренди від 14.09.2015 року у Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Немирів» строком на сім років. У додатковій угоді N?587 до договору оренди землі N?б/н від 14.09.2015року зазначений новий орендар Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» та продовжено строк договору оренди земельної ділянки до 30.12.2024 року. Земельна ділянка площею 2,3524 га, кадастровий номер 0523084000:01:001:0304 перебувала в користуванні за договором оренди від 14.09.2015 року у Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокомплекс «Немирів». У додатковій угоді N?588 до договору оренди землі N?б/н від 14.09.2015 року зазначений новий орендар Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» та продовжено строк договору оренди земельної ділянки до 30.12.2024 року. Після закінчення договорів оренди позивачі не бажають продовжувати дію договорів, адже хочуть обробляти належні їм частки самостійно. Позивачі звернулися до ФОП [PERSON] для виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо поділу вищезазначених земельних ділянок. Було проведено поділ земельної ділянки з кадастровим номером 0523084000:01:001:0303 загальною площею 2,3524га на три земельні ділянки: земельна ділянка N?1 [PERSON] площею 0,7841 га, земельна ділянка N?2 [PERSON] площею 0,7842га, земельна ділянка N?3 [PERSON] площею 0,7841 га.; проведено поділ земельної ділянки з кадастровим номером 0523084000:01:001:0304 загальною площею 2,3524га на три земельні ділянки: земельна ділянка N?l [PERSON] площею 0,7842га, земельна ділянка N?2 [PERSON] площею 0,7841га, земельна ділянка N?3 [PERSON] площею 0,7841 га. Відповідач [PERSON] від добровільного розподілу земельних ділянок відмовився . [PERSON] в 2017 році уклав договір оренди на вищезазначені земельні ділянки з ТОВ «Поділля АГРОПРОДУКТ» терміном дії до 06.12.2031 року. Договори оренди земельних ділянок [PERSON] підписав одноособово, без погодження з позивачами, співвласниками земельних ділянок. ТОВ «Поділля АГРОПРОДУКТ» без згоди позивачів використовує належні їм земельні ділянки. Для розподілу земельних ділянок позивачі звернулися до суду. Ухвалою судді Немирівського районного суду Вінницької області від 10.02.2025 по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Копія ухвали була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відзиву на позовну заяву не надходило. Ухвалою суду від 08.05.2025 прийнято закрити підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі через оголошення на сайті Судової влади України, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи без самостійних вимог: ТОВ "Поділля Агропродукт" в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивачів судом вирішено ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши думку позивачів по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками (по частці кожному) земельних ділянок площею 2,3524 га кожна, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовані на території Ковалівської сільської ради Вінницького (колишнього Немирівського) району, Вінницької області з кадастровими номерами 0523084000:01:001:0303 та 0523084000:01:001:0304, що підтверджується Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 23.07.2012 року про затвердження мирової угоди між сторонами (справа №2/217/794/2012 р. провадження 217/3065/12) та витягами з Державного реєстру прав на нерухоме майна. Згідно планів поділу земельних ділянок виготовлених ФОП [PERSON] відповідно до яких: земельна ділянка площею 2,3524, га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Ковалівської сільської ради Вінницького (колишнього Немирівського) району, Вінницької області з кадастровим номером 0523084000:01:001:0303, розподіляється на 3 земельні ділянки, 1-площею 0,7841 га, 2-площею 0,7842 га, 3-площею 0,7841 га; земельна ділянка площею 2,3524, га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована на території Ковалівської сільської ради Вінницького (колишнього Немирівського) району, Вінницької області з кадастровим номером 0523084000:01:001:0304, розподіляється на 3 земельні ділянки, 1-площею 0,7842 га, 2-площею 0,7841 га, 3-площею 0,7841 га. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1ст. 356 ЦК України та ч. 1ст. 86 ЗК України, є спільною частковою власністю. З урахуванням вищенаведених норм закону та вказаних обставин на праві спільної часткової власності у позивачів та відповідача виникло право спільної часткової власності на вказані земельні ділянки. Як випливає з положення ч. 1 та ч. 3 ст. 367 ЦК України та ст. 88 ЗК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Відповідач не бажає вирішувати питання розподілу і встановлення порядку користування земельними ділянками, що обмежує права позивачів як співвласників, що є незаконним і порушує права останніх. Дана обставина є перешкодою в реалізації позивачів за домовленістю сторін права на поділ в натурі земельних ділянок, які перебувають у спільній частковій власності. Частиною 1 статті 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, і Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 152 ЗК України 1. Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисну прав власності на землю. 2. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. 3. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. За таких обставин в порядку передбаченому ч. 3 ст. 367 ЦК України, позивачі мають право на звернення до суду за захистом свого майнового права, шляхом здійснення поділу земельних ділянок в натурі, відповідно до частки кожної із сторін у спільній власності з метою припинення права спільної часткової власності на це майно. На замовлення позивачів сертифікованим інженером землевпорядником ФОП [PERSON] розроблено плани поділу спірних земельних ділянок. І встановлено, що такий поділ є можливим, прийнятним та належним. Зі змісту статті 125 ЗК України випливає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Отже, зважаючи на положення статті 125 ЗК України, новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. У частині першій статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За правилами статей 317,319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У частині першій статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до частин першої, третьої статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків . Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного із них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Статтею 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (частини перша, друга, третя). Таким чином, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, що передбачено статтею 361 ЦК України. На підставі частини першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У постанові Верховного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 334/2465/14- ц зазначено: «право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п`ята статті 319 ЦК України). Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) вказано: «поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється.» А тому, враховуючи вищезазначене позов слід задовольнити та поділити земельні ділянки кадастрові номери яких 0523084000:01:001:0303, 0523084000:01:001:0304 для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,3524 га. кожна, що розташовані на території Ковалівської сільської ради Вінницького (колишнього Немирівського) району, Вінницької області, 2/3 частини яких належать в рівних частках, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, відповідно до плану поділу земельних ділянок, виконаного інженером-землевпорядником ФОП [PERSON] , та припинити право спільної часткової власності у зв?язку з поділом спільного майна між співвласниками. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Згідно з положеннями ч. ч. 1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються зсудового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Як зазначив Верховний Суд у постановах від 07.12.2020 у справі № 922/3708/19, а також, від 01.10.2021 у справі № 607/14338/19-ц, проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт, а також суд не вправі зменшувати розмір витрат на професійну допомогу адвоката. В матеріалах справи відсутнє клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. У зв`язку з вищевикладеним відповідно до ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 1211,20 грн. (разом 2\~422,40 грн.) та витрати за надану правничу допомогу у розмірі по 3000,00 грн. (разом 6\~000 грн.).

Outcome: approved