Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 квітня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» і [PERSON] було укладено угоду № 200519093, за умовами якої (на умовах повернення, платності, строковості) банк надав позичальнику кредит в розмірі 10\~883,25 грн, строком користування з 29 квітня 2016 року по 29 квітня 2018 рік, а відповідач зобов`язався повернути отриманні кошти у встановлений в договорі строк та сплати відсотки за користування кредитом. 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021року у справі № 910/11298/16, відповідно до якої ТОВ «Діджи Фінанс» визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором № 200519093. Відповідач отримав кошти, але умови договору не виконав, грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим станом на 20 березня 2025 року його заборгованість становить 30\~514,66 грн, з яких: 10\~515,13 грн заборгованість за кредитом, 19\~999,53 грн заборгованість за відсотками. Також у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання, він має сплатити 3 % річних в розмірі 2\~748,83 грн і інфляційні втрати в розмірі 14\~542,96 грн. Враховуючи викладене, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 200519093 від 29 квітня 2016 року в загальному розмірі 47\~806,45 грн і судові витрати. За ухвалою суду від 24 вересня 2025 року було відкрито провадження у справі та ухвалено провести розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач ТОВ «Діджи Фінанс» свого представника в судове засідання не направив, просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у тому числі відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відзив на позов не надав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки відповідач не повідомив про причини своєї неявки, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили, в суду наявні відомості про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце цього засідання, тому причин для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає і вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 29 квітня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» і [PERSON] було укладено угоду № 200519093, за умовами якої відповідач отримав кредит в розмірі 10\~883,25 грн, строком кредитування 730 днів з 29 квітня 2016 року по 29 квітня 2018 року, зі сплатою відсотків у розмірі 0,0001% річних і сплатою щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості з першого місяця строку дії кредитного договору і до закінчення строку його дії у розмірі 3,99% та разової комісії за видачу кредиту 1,5% (а.с.71, 72, 72 зворотній бік-73, 74, 75) 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 200519093, на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року (а.с.10-25, 26, 27, 68-69, 76-78). Відповідно копії реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами до договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 200519093 у розмірі 30\~514, 66 грн, що складається із: 10\~515,13 грн заборгованість по основному боргу, 19\~999,53 грн заборгованість по відсоткам (а.с. 76-78). Згідно з розрахунком суми заборгованості за кредитним договором № 200519093, заборгованість [PERSON] становить 47\~806,45 грн, яка складається з: 10\~515,13 грн заборгованість за кредитом; 19\~999,53 грн заборгованість за відсотками; 2\~748,83 грн 3 % річних (нараховані за період з 14 березня 2022 року по 14 березня 2025 року); 14\~542,96 грн інфляційні втрати (нараховані за період з 14 березня 2022 року по 14 березня 2025 року) (а.с.29, 30-59). Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями статті 611\~ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Враховуючи викладене, оскільки відповідач ухиляється від сплати боргу в добровільному порядку та жодних заперечень щодо позову суду не надав, право вимоги за цим договором перейшло до позивача, то суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги, стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 30\~514,66 грн, яка складається з: 10\~515,13 грн заборгованість за кредитом; 19\~999,53 грн заборгованість за відсотками. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми збитків інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Водночас Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Дію воєнного стану продовжено і він діє в Україні по теперішній час. Згідно з розрахунком позивача, останнім визначено суму збитків інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми за період з 14 березня 2022 року по 14 березня 2025 року у розмірі 14\~542,96 грн та 2\~748,83 грн відповідно. Однак, враховуючи період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, який включає період дії воєнного стану, то суд, враховуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з\~ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України, судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial