Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2025 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: [PERSON] , про визнання недійсним договору оренди та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення. Виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS] . У задоволенні інших вимог первісного позову та зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права володіння та користування квартирою, зобов`язання не вживати заходи щодо виселення відмовлено. 06.10.2025 на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивачів за первісним позовом - адвоката Гедьо А.С. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення суми понесених позивачами витрат на професійну правничу допомогу, в якій просив суд стягнути з відповідача за первісним позовом [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу у справі в розмірі 83500 грн, а на користь [PERSON] - 14000 грн. В обґрунтування поданої заяви представник позивача послався на те, що у позовній заяві позивач [PERSON] повідомляла суд про те, що станом на дату подання позовної заяви попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, становить орієнтовно 30000 грн. Також вказувала, що її представником в ході розгляду справи будуть надані відповідні докази щодо розміру фактичних понесених витрат на правничу допомогу. Водночас, у поданій заяві про ухвалення додаткового рішення представник позивачів зазначив, що з огляду на хід справи, розмір витрат, які понесла [PERSON] значно змінився. Незважаючи на те, що у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору оренди судом було відмовлено, позивач [PERSON] фактично понесла судові витрати під час розгляду справи, оскільки лише 18.07.2025 відчужила квартиру [PERSON] , якого ухвалою суду від 10 вересня 2025 року було залучено до участі у справі, як позивача, в частині вимоги про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення. Таким чином, вимога про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення фактично існувала завжди, тобто з дня пред`явлення позову до суду і до 10.09.2025 вказана вимога була заявлена саме [PERSON] . Після 10.09.2025 представлення інтересів [PERSON] здійснювалося лише за однією вимогою, у задоволенні якої відмовлено. Також, у поданій заяві представник зауважував, що [PERSON] не може претендувати на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за задоволеною вимогою до 10.09.2025, оскільки до вказаної дати він не був учасником справи та відповідно не користувався правовою допомогою адвоката. Водночас саме його вимога була задоволена судом. Враховуючи той факт, що за позовною вимогою, яка судом задоволена, до 10.09.2025 витрати на професійну правничу допомогу несла позивач [PERSON] в розмірі 75000 грн, в загальному [PERSON] понесла витрати у справі на 83500 грн, а [PERSON] в свою чергу у цій справі поніс витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14000 грн, то представник просив суд стягнути їх з відповідача на користь позивачів. 16.10.2025 представник відповідача за первісним позовом - [PERSON]. через підсистему «Електронний суд» направив до суду клопотання, у якому просив суд зупинити провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням Київського апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 10 вересня 2025 року. Також просив суд повернути без розгляду подану представником позивачів за первісним позовом - Гедьо А.С. заяву про ухвалення додаткового рішення на підставі частини восьмої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а у іншому разі зменшити розмір витрат на правничу допомогу до суми не більшої за 7198,28 грн. У поданому клопотанні представник відповідача за зустрічним позовом виклав свої заперечення на рахунок необґрунтованості та неспівмірності заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу, де вказав, що оскільки у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання договору оренди недійсним судом було відмовлено, то відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України усі судові витрати в цій частині покладаються на [PERSON] та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають. Крім того з огляду на те, що за позовною вимогою про виселення [PERSON] втратила статус позивача у справі, то решта понесених нею витрат на правничу допомогу у справі (34750 грн) не підлягають відшкодуванню відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України, оскільки вона у цій частині позову не є стороною. Таким чином представник відповідача за первісним позовом уважав, що в межах цієї справи мова може йти про відшкодування лише витрат на правничу допомогу, надану адвокатом Гедьо А.С. позивачу по справі [PERSON] . Водночас, представник відповідача за первісним позовом назвав неспівмірним та необґрунтованим заявлений [PERSON] розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14000 грн, оскільки адвокат Гедьо А.С. надав останньому правничу допомогу лише в частині підготовки та подання до суду заяви про залучення до участі у справі правонаступника, а також в частині представлення одночасно інтересів позивача [PERSON] та [PERSON] у судових засіданнях від 10.09.2025, від 22.09.2025 та від 02.10.2025. Уважав справедливою пропорцію часу адвоката у кожному із наведених судових засідань на кожного з позивачів 50 відсотків, оскільки адвокат представляв одночасно двох клієнтів. Представник відповідача [PERSON]. зауважив, що наскільки можна виявити із матеріалів даної цивільної справи, обсяг правничої допомоги, наданий адвокатом Гедьо А.С. клієнтці [PERSON] (111 сторінок процесуальних документів, орієнтовно 3 години представництва в суді тільки [PERSON]. та орієнтовно 1,5 години спільного представництва інтересів обидвох клієнтів) співвідноситься із обсягом правничої допомоги, наданим адвокатом Гедьо А.С. клієнту [PERSON] (8 сторінок процесуальних документів і орієнтовно 1,5 години спільного представництва інтересів обидвох клієнтів) складає орієнтовно 116/10. Тобто, обсяг правової допомоги, наданої адвокатом Гедьо А.С. [PERSON] ніяк не може перевищувати 10/116 частин обсягу правової допомоги, наданої адвокатом Гедьо А.С. позивачу [PERSON] . Наголосив, що у даному випадку представництво двох клієнтів адвокатом Гедьо А.С. здійснювалось по одній і тій же цивільній справі і з приводу тих самих позовних вимог і правовідносин, а отже складність правової допомоги та умови надання правової допомоги таким двом клієнтам та їх вартість не можуть відрізнятись у випадку надання їх правничої допомоги одним і тим же адвокатом. Як представник позивачів сам вказує у заяві про ухвалення додаткового рішення у справі №752/17107/24, вартість правничої допомоги, наданої [PERSON] , становить 83500 грн. Тобто, максимальна вартість правничої допомоги, наданої [PERSON] , на переконання представника відповідача за первісним позовом, не може становити більше 7198,28 грн (83500 грн/116х10). Сторони та їх представники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені судом належним чином. Представник позивачів за первісним позовом - Гедьо А.С. подав суду заяву про вирішення питання про ухвалення додаткового рішення за його відсутності. Представник відповідача за первісним позовом - [PERSON]. у своєму клопотанні від 16.10.2025 просив суд відкласти розгляд заяви у разі нерозгляду судом заявленого ним клопотання про зупинення провадження у справі. При вирішенні питання про розгляд без участі осіб, які не з`явилися, судом враховано, що відповідно до статті 270 ЦПК України виклик (повідомлення) учасників справи в судове засідання, у якому розглядається заява про ухвалення додаткового рішення, не є обов`язковим, а їх неявка незалежно від їх повідомлення не перешкоджає розгляду відповідної заяви (висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі №345/1537/21). Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, а також подане стороною відповідача клопотання із викладеними запереченнями, оглянувши матеріали цивільної справи, суд дійшов такого висновку. Першочергово, що стосується поданого представником відповідача за первісним позовом [PERSON] клопотання про зупинення провадження у цій цивільній справі до набрання законної сили судовим рішенням Київського апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на постановлену в даній справі ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 10 вересня 2025 року, то воно не підлягає задоволенню судом, оскільки цивільна справа вже розглянута із ухваленням судового рішення. Що стосується питання ухвалення у цій справі додаткового рішення про розподіл судових витрат, то суд зазначає наступне. Пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (частина друга статті 270 ЦПК України). Згідно з частиною третьою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Так, ухваленим у цій справі рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2025 року було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: [PERSON] , про визнання недійсним договору оренди та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення. Виселено [PERSON] з квартири [ADDRESS] . У задоволенні інших вимог первісного позову та зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права володіння та користування квартирою, зобов`язання не вживати заходи щодо виселення відмовлено. З огляду на те, що питання розподілу судових витрат суд не вирішував, наявні правові підстави для ухвалення додаткового рішення. Частинами першою, другою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу чи розподіл витрат судом. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21. Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України). З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №357/380/20). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України). Відповідно до частини дев`ятої статті 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Оскільки склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, підлягає доведенню, порушення заявником свого процесуального обов`язку та ненаправлення іншій стороні копій доказів на підтвердження дійсності понесення на правничу допомогу витрат призводить до порушення принципу змагальності, неможливості іншим учасникам судового розгляду ознайомитись із їхнім змістом, позбавляє можливості надати свої заперечення щодо обсягів витрат, а також правильності їх обрахунку. У випадку недотримання заявником вимог щодо належного направлення відповідних копій документів іншій стороні, а також у разі ненадання суду доказів підтвердження факту такого надсилання, суд не може брати до уваги докази понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду відповідної заяви. Наведені висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 21 серпня 2019 року у справі №922/2821/18, від 16 лютого 2021 року у справі №910/14138/18 та від 24 березня 2021 року у справі №756/2399/18. Проте, положення частини дев`ятої статті 83 ЦПК України не можуть бути (у випадку їх недотримання) безумовною підставою відмови у розподілі витрат на правову допомогу, якщо іншій стороні надано можливість спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. У процедурі розгляду заяви сторони про розподіл судових витрат, у тому числі на правову допомогу, суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21). При розгляді цієї заяви суд повинен забезпечити сторонам дотримання принципів змагальності, рівності в судочинстві, реалізацію права сторони «бути вислуханою» як передумови того, що вона була «почута», що є складовою права на справедливий суд (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Серявін проти України», заява №4909/04 від 10 лютого 2010 року). Так, у даній справі первинно у серпні 2024 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про визнання недійсним договору оренди квартири [ADDRESS] , що був укладений 12.09.2023 від її імені зі [PERSON] , а також про виселення останньої з її квартири. У вказаній позовній заяві представник позивача [PERSON] первинно зазначав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які очікує понести позивач у зв`язку з розглядом справи, у тому числі витрат на правову допомогу у розмірі 30000 грн. У серпні 2025 року в ході розгляду справи на адресу суду від [PERSON] надійшла подана його представником [PERSON] заява про залучення до участі у справі правонаступника, у зв`язку із тим, що 18.07.2025 між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 вересня 2025 року було залучено [PERSON] до участі у справі, як правонаступника позивача [PERSON] , за позовною вимогою про виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить [PERSON] 22.09.2025 у судовому засіданні представник [PERSON] та [PERSON] - Гедьо А.С. подав суду заяву про стягнення з відповідача понесених судових витрат, долучивши до неї копії доказів: договору про надання правничої (правової допомоги) від 17.04.2024, укладеного між адвокатом Гедьо А.С. та [PERSON] ; договору про надання правничої (правової допомоги) від 19.08.2025, укладеного між адвокатом Гедьо А.С. та [PERSON] ; розрахунку (акту) наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 11.09.2025; розрахунку (акту) наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 22.09.2025. Вказана заява разом із долученими до неї доказами щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу представник позивачів за первісним позовом подав суду у судовому засіданні від 22.09.2025, де також приймали участь відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник - [PERSON]. У вказаному судовому засіданні суд закінчив закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами та після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення на 02.10.2025. Отже, відповідач та її представник були присутніми під час подання представником позивачів доказів щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу та відповідно мали можливість подати письмові заперечення щодо їх розміру. Окрім того, для розгляду поданої представником позивачів заяви про ухвалення додаткового рішення судом призначалося відповідне судове засідання та викликалися сторони та їх представники. У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. З поданого представником відповідача за первісним позовом клопотання від 16.10.2025 убачається, що сторона відповідача реалізувала своє процесуальне право на подання заперечень щодо заявленого позивачами розміру витрат на професій правничу допомогу. Вказуючи на неотримання від представника позивача копій документів, що підтверджують розмір понесених витрат на правничу допомогу, адвокат [PERSON]. виклав у своєму клопотанні заперечення щодо необґрунтованості та неспівмірності заявленого позивачами розміру витрат на правничу допомогу, виклав заперечення на обсяг наданих представником позивачів послуг, що були викладені в розрахунках (актах) наданих послуг, що подавалися у судовому засіданні від 22.09.2025. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до частин першої-шостої, дев`ятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. У постанові від 22 березня 2023 року у справі №758/6113/19 Верховний Суд зазначив, «що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами,

Outcome: partial