Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 29.11.2024 року до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла вказана позовна заява. Так, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] та стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Позов обґрунтовано обставинами: З 2010 по початок 2022 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] народилась донька - [PERSON] . В графі «батько» вказаний позивач по справі. Сторони проживали разом із донькою відповідача від попереднього шлюбу- [PERSON] , [INFO] . В 2022 відповідач зникла з місця проживання, за словами її знайомих остання може перебувати в Словаччині. Діти проживають разом із позивачем та перебувають на його повному утриманні. Відповідач ніколи не цікавилась та не цікавиться дітьми, не утримує їх, нехтує своїми аліментними та батьківськими зобов`язаннями, не відвідує дітей, не телефонує їм. Позиція відповідача. 31.12.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Зазначається, що відповідач разом із донькою [PERSON] перебували з 25.06.2022 по 04.03.2024 року у Словаччині, куди виїхали за наполяганням самого позивача. До відзиву також додається характеристика на [PERSON] , яка видана Криворізькою гімназією №73, в якій навчалась донька з 01.09.2019-09.06.2024, та в якій зазначено, що мати дитини займалась вихованням доньки, відвідувала школу, систематично цікавилась навчанням [PERSON] , брала активну участь у роботі батьківського комітету, підтримувала зв`язок з класним керівником. У 5 класі з 01.09.2023-09.06.2024 [PERSON] майже весь навчальний рік перебувала за межами країни, тому навчання відбувалось в дистанційному форматі. Перебуваючи за кордоном мати із класним керівником підтримувала зв`язок через батьківський чат у Вайбері. В останній свій візит до України відповідач привезла дитині взяття та одяг., бачилася з донькою та цікавилася її життям і навчанням у новій школі. Відповідач неодноразово надсилала грошові кошти для дочки чи на рахунок позивача, або на рахунок його матері. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 29.11.2024 до суду надійшла вказана позовна заява із заявою про допит свідків. 04.12.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі. 31.12.2024 надійшов відзив. 17.02.2025 від представника відповідача надійшла заява про з`ясування думки дитини та про виклик свідка. 03.03.2025 постановлено ухвалу про витребування висновку органі опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. 16.04.2025 надійшло рішення виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. 13.05.2025 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. 23.07.2025 було допитано двох свідків зі сторони позивача. 06.08.2025 було допитано свідка з боку відповідача, а також неповнолітню [PERSON] у присутності спеціаліста зі служби у справах дітей. 04.09.2025 було допитано свідка зі сторони позивача. 23.10.2025 проголошено скорочене рішення. Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.07.2012, виданим Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 620. Сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, однак перебували у фактичних шлюбних стосунках з 2010 до початку 2022 року. Від попереднього шлюбу у відповідача є повнолітня донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.09.2006, виданим Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. [PERSON] також проживала разом із позивачем та відповідачем, що останніми не оспорюється. Відповідач разом із донькою [PERSON] 25.06.2022 виїхала до Словацької Республіки, де отримали тимчасові притулки з 27.06.2022 по 04.03.2025, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про надання/продовження перебування на території Словацької Республіки. У Словацькій Республіці відповідач має офіційне місце працевлаштування, що підтверджується відповідною копією трудового договору, а також місце проживання, що підтверджується відповідною копією договору оренди квартири. У Словаччині малолітня [PERSON] перебувала до 04.03.2024 разом із відповідачем, де навчалась дистанційно. Відповідно до характеристики на [PERSON] , яка видана Криворізькою гімназією №73, в якій [PERSON] навчалась з 01.09.2019-09.06.2024, зазначено, що мати дитини займалась вихованням доньки, відвідувала школу, систематично цікавилась навчанням [PERSON] , брала активну участь у роботі батьківського комітету, підтримувала зв`язок з класним керівником. На виконання ухвали суду, виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, як орган опіки та піклування, надав рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Рішення мотивоване тим, що відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу, адже останній застосовується лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. 23.07.2025 у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка пояснила, що сторони є її сусідами. Особисто не бачила сварок між ними. Старша дитина постійно няньчилася з меншою. Позивача ніколи не бачила в стані алкогольного сп`яніння, однак відповідача постійно бачила у такому стані, яка вступала у конфлікти, перебуваючи у такому стані. Менша дитина повідомила, що не хоче жити з мамою. На запитання представника позивача свідок відповіла, що не бачила, щоб відповідач гуляла з меншою дитиною. Зазначила, що до виїзду з країни відповідач не працювала, ходила співати до церкви, кожні вихідні перебувала у стані алкогольного сп`яніння. На запитання представника відповідача свідок зазначила, що обставини, про які зазначила суду, були до війни, останній раз бачила відповідача 3 роки тому. 23.07.2025 у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що є сусідкою позивача та відповідача. З позивачем знайома 23 роки, з відповідачем більше 10 років. Старша донька постійно доглядала за меншою, відповідач полюбляла випити, могла піти в запій на місяць, не працювала. На запитання представника позивача відповіла, що [PERSON] повернулась рік назад до України, сама, без матері. Коли свідок запитала у дитини, чому остання повернулась, та відповіла, що мати поводить себе так само як вдома. На запитання представника відповідача свідок відповіла, що обставини, про які зазначила суду, були до війни, бачила відповідача два рази в Україні за два роки. 06.08.2025 у судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка пояснила, що товаришує з [PERSON] близько 10 років, підтримує з нею дружні відносини до теперішнього часу, вона любить своїх дітей та піклується про них. [PERSON] могла випити, але не зловживала. 06.08.2025 було з`ясовано думку малолітньої дитини [PERSON] , яка зазначила, що до матері відноситься погано, остання її била та ображала. Мати не цікавиться дитиною, її оцінками та школою. З мамою спілкується двічі на тиждень, вона ініціатор. З боку матері підтримки не відчуває. Матеріальна допомога з боку матері почалась у цьому році, раніше мама пересилала кошти бабусі, які вона передавала дитині. Сварки з мамою дуже часто, їй не подобається, що дитина не хоче з нею спілкуватись. Повернулась до України, тому що не хотіла жити з мамою. В Словаччині мати вдень працювала, а вночі ходила на дискотеки. Вночі залишала дитину саму, було навіть таке, що залишала дитину на добу. Їжу [PERSON] готувала старша сестра, а не мати. Дитина також повідомила, що в Словаччині мати передвинула диван [PERSON] в коридор, де та жила, в той час як відповідач зі співмешканцем жила у кімнаті. 04.09.2025 у судовому засіданні було допитано свідка [PERSON] , яка пояснила, що її сестрі [PERSON] краще лишитися з батьком. Коли сестра була з матір`ю у Словаччині, вона постійно була сама вдома. Мати була або на роботі, або на дискотеках. Сестра телефонувала, щоб свідок її забрала. Коли мати почала стосунки з чоловіком, [PERSON] захотіла повернутися до України. Мати ображала та била сестру, про що остання розповідала свідку. 14.10.2025 у судовому засіданні представник служби у справах дітей Щукіна А.О. надала пояснення. У лютому 2025 відповідач особисто прийшла до виконкому стосовно своєї справи, надала пояснення. Також відповідач повідомила, що дійсно дитина хоче проживати з батьком та вона не заперечує, однак заперечує щодо позбавлення батьківських прав. Представник служби у справах дітей повідомила, що з поясненнями дитини не ознайомлювалась, дитина приходила з батьком та повідомила, що хоче поживати саме з ним. З поясненнями свідків також не ознайомлювалась, при виготовленні висновку з дитиною не спілкувалась. У судове засідання, призначене для ухвалення та проголошення рішення учасники не з`явились, про дату, час і місце розгляду повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати їх до самостійного життя. Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України вказаного кодексу, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з шостим принципом декларації ООН прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею дев`ятою Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Згідно з правовим положенням, викладених у третьому розділі Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. V. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. На підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, дослідивши усі докази, на яких ґрунтуються аргументи сторін, заслухавши учасників судового процесу та допитавши свідків, з`ясувавши думку дитини, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, з таких підстав. Матеріали справи не містять доказів саме злісного ухилення матері від участі у вихованні своєї доньки, натомість суд може констатувати відсутність емоційного зв`язку між відповідачем та донькою, що посилюється фізичною неможливістю спілкуватися з донькою через проживання у різних країнах та конфліктом між сторонами. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. ЄСПЛ у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено у численних постановах Верховного Суду: від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц (провадження № 61-4022св19); від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18); від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19); від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19); від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20 та інших). Так, відповідач продемонструвала своє бажання брати участь у вихованні доньки, що проявляється, зокрема і в тому, що вона є ініціатором дзвінків та спілкування з дитиною, надсилає кошти дитині на її утримання, насамкінець, - проявила інтерес до зазначеної справи та заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав. Суд не вбачає в цьому формального заперечення щодо позбавлення батьківських прав. Характеристика, видана Криворізькою гімназією №73, в якій [PERSON] навчалась з 01.09.2019-09.06.2024, також містить відомості про те, що мати дитини займалась вихованням доньки, відвідувала школу, систематично цікавилась навчанням [PERSON] , брала активну участь у роботі батьківського комітету, підтримувала зв`язок з класним керівником. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. У справі, що розглядається, суд вважає, що ставлення відповідача до виховання дитини та своїх обов`язків потребує змін, яких можливо досягти і без застосування такого радикального заходу. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір стягненню з відповідача на користь позивача не підлягає.

Outcome: dismissed