Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зменшити з моменту подання позовної заяви до суду розмір аліментів, які він сплачує на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини всіх видів доходу до 1/8 частини таких доходів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно судового наказу Богунського районного суду м. Житомира від 11.12.2023 року (справа №295/15399/23) позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Проте, на момент винесення вказаного судового наказу судом не враховано того, що у позивача є ще двоє інших малолітніх дітей та одна повнолітня донька, які також потребують матеріального забезпечення. Крім того, просив врахувати, що відносно відповідача відкрито шість виконавчих проваджень, що значно ускладнює його фінансове становище. Ухвалою суду від 05.05.2025 позовну заяву залишено без руху (а.с. 30). Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 10.07.2025 у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Від відповідача відзиву на позовну заяву не надходило, клопотань про продовження/поновлення строку для надання відзиву не надходило. Копію ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками було направлено відповідачу в порядку, визначеному ЦПК України, однак такі документи повернулися до суду неврученими адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання». 16.09.2025 адвокат Іванова Г.С. подала до суду в інтересах [PERSON] заяву про надання доступу до справи в системі «Електронний суд» для ознайомлення та надання додаткового строку для подання відзиву на позовну заяву. Відзив на позовну заяву відповідачем не подавався. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, причин неявки суду не повідомили. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що позивач є батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 23). Судовим наказом Богунського районного суду м. Житомира від 11.12.2023 (справа №295/15399/23) присуджено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8). Позивач є військовослужбовцем, учасником бойових дій, перебуває на військовій службі при військовій частині [NUMBER] з 12.05.2023 по теперішній час, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] та довідкою т.в.о командира військової частини [NUMBER] від 22.04.2025 №607 (а.с. 18-19). Позивач зазначає, що є батьком повнолітньої [PERSON] , [INFO] , а також неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 6-7). Проте в підтвердження вказаних обставин надав лише свідоцтва про народження дітей, вказані докази не можуть в повній мірі свідчити про батьківство, оскільки позивачем не надано доказів про перебування в шлюбі з матерями дітей, чи витяги з актового запису про реєстрацію народження дітей. У позовній заяві [PERSON] зазначає, що рішенням Дніпровського райсуду міста Києва №755/4387/19 від 20.05.2019 присуджено стягувати з нього аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/3 заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму. Крім цього зазначив, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №308/3445/22 від 13.04.2022 присуджено стягувати з позивача аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1050, 00 грн. Разом з тим, позивачем до матеріалів позовної заяви не долучено вказані рішення, таким чином відсутні докази, що підтверджували б обставини, якими обґрунтована позовна заява в частині стягнення з нього на користь дітей [PERSON] та [PERSON] аліментів, а суд не наділений повноваженнями на збирання доказів. Позивач, як на підставу для задоволення позову, посилався на наявність відкритих щодо нього шести виконавчих проваджень. Так, з інформації з Єдиного реєстру боржників вбачається, що позивач є боржником у наступних виконавчих провадженнях: №67672666, №68369487, №66767653, 364585436, №71262237, №68369171 (а.с. 21). У позовній заяві позивач зазначив, що: - провадження №71262237 від 10.03.2023 відкрито за фактом непогашеного особистого карткового кредиту в Акціонерному товаристві комерційний банк Приватбанк, відкрите виконавче на суму 99 990 грн 40 коп та судові витрати вказаного банку на суму 4981 грн. 85 коп. що підтверджено виконавчим листом Дніпровського районного суду м. Києва № 755/13020/21 виданого 17.02.2023 року. Також, окремо, виконавчий збір в даному провадженні складає 10 497 грн 23 коп. - провадження №68369171 від 26.01.2022 відкрито за фактом непогашеного договору між ТОВ Електрокарс Авто та фізичною особою [PERSON] , відкрите згідно виконавчого листа №756/2516/21 Оболонського райсуду м. Києва від 19.01.2022 про солідарне стягнення боргу у розмірі 265 623 грн 00 коп., в тому числі виконавчий збір 19 792 грн 56 коп та судовий збір по цій справі згідно виконавчого провадження №683369487 на суму 1328 грн 11 коп 3. - провадження №64585436 відкритого на невиконаний Договір позики між позивачем та [PERSON] від 08.10.2020, сума до стягнення на користь [PERSON] 405 683 грн 21 коп та виконавчий збір 40 568 грн 32 коп. - провадження №68369171 від 26.01.2022 - також за фактом непогашеного договору між ТОВ Електрокарс Авто та фізичною особою [PERSON] , відкрите згідно виконавчого листа №756/2516/21 Оболонського райсуду м. Києва від 19.01.2022 про солідарне стягнення боргу у розмірі 265 623 грн 00 коп., в тому числі виконавчий збір 19 792 грн 56 коп та судовий збір по цій справі згідно виконавчого провадження №683369487 на суму 1328 грн 11 коп - провадження №66767653 відкрито згідно виконавчого листа № 755/6049/21, виданого Дніпровський районним судом міста Києва від 17.08.2021, стягувач [PERSON] , сума заборгованості - 889 953 грн 81 коп. Зі змісту вказаної інформації відомості про те, що позивач сплачує аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] не вбачається. Крім того, останні відкриті до видачі наказу від 11.12.2023 про стягнення алментів на утримання доньки [PERSON] . Статтею 27 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано Постановою ВР№ 789ХІІ від 27.02.91 року (далі - Конвенція), передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно вимог ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ст. 180 СК України). За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Статтею 192\~СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~15.05.2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У відповідності до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2017, № 25, ст. 291), який набрав чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України. Так, відповідно до ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 16.09.2020 у справі №565/2071/19, зміна сімейного стану позивача, а саме народження другої дитини в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі№ 715/2073/20 зменшення розміру\~раніше стягнутих\~аліментів у\~зв`язку\~з тим,\~що позивач\~має на\~утриманні інших\~дітей,\~без доведення\~погіршення його\~майнового становища,\~не буде\~спрямовано на\~належне забезпечення\~дитини та\~суперечитиме її\~інтересам. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Оцінивши обставини, передбачені ст. 182 СК України, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено та не обґрунтовано наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів, присуджених судовим наказом Богунського районного суду м. Житомира від 11.12.2023 №295/15399/23 на користь доньки [PERSON] . Жоден з аргументів, на які посилався [PERSON] у позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Позивачем не надано суду доказів про те, що останній є батьком дітей [PERSON] та [PERSON] та факту про те, що є рішення суду про стягнення аліментів з позивача на утримання вказаних дітей. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт погіршення його матеріального становища після винесення Богунським районним судом м. Житомира судового наказу від 11.12.2023 №295/15399/23, оскільки виконавчі провадження, на які посилається [PERSON] , відкриті до моменту винесення згадуваного судового наказу. Позивачем не долучено до матеріалів справи відомостей про отримані доходи, в зв"язку з чим суд позбавлений можливості надати оцінку майновому стану позивача. Зміна сімейного стану позивача, як зазначалося вище, народження дитини у новому шлюбі, наявність неповнолітніх дітей у дружини позивача від попередніх шлюбів не є безумовними підставами для зміни розміру аліментів. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Таким чином, належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, наявність боргових зобов"язань щодо сплати аліментів на утримання інших дітей. Наявність відкритих ряд виконавчих проваджень не є підставою для зменшення розміру аліментів, так само як і наявність у позивача інших неповнолітніх дітей не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, а тому суд відмовляє у задоволенні позовної заяви.

Outcome: dismissed