Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Позивач у серпні 2025р. звернувся до суду з даною позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики №75952636, яка мотивована тим, що 24 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №75952636 (на умовах повернення позики в кінці строку позики). Вказаний кредитний договір був укладений в електронній формі та підписаний відповідачем за допомогою електронного цифрового підпису з одноразовим ідентифікатором. За умовами укладеного договору позики, відповідач отримав грошові кошти в розмірі 15000,00 грн. та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Первісний кредитор свої зобов`язання за умовами договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. В подальшому, на підставі договорів факторингу від 21.12.2021 року та від 31.03.2023 року, Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ "Фінпром Маркет" набуло права грошової вимоги до відповідача за договором позики №75952636. Через неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором позики, утворилась заборгованість у розмірі 47 835.00 грн., яка складається із: 15000,00 грн. заборгованості за основним боргом та 32 835.00 грн. - заборгованості за відсотками. У зв`язку з чим, представник позивача просить задовольнити позов та стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, однак в прохальній частині позовної заяви просила розгляд справи проводити за її відсутності. Не заперечила проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак 29.09.2025 року подав суду заяву про застосування строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Розгляд справи проводити без його участі. Додатково повідомив, що він є військовослужбовцем та проходить на даний час військову службу і з цих підстав не в змозі брати участь у судових засіданнях. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. 24.07.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики\~ №75952636, умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 15 000,00 грн. строком на 30 днів (з 24.07.2021 по 23.08.2021 р.), із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 1,99 %, які нараховується щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту. Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразовий ідентифікатор zJ3RdzA0Ms, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на виконання умов договору позики №1321253 від 18.04.2021 року, виконало свої зобов`язання, зокрема передало відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 15000,00 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , що стверджєуться платіжною інструкцією від 24.07.2021 року. 21.12.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу №2112, згідно з яким останнє отримало право вимоги за договором позики №75952636 від 24.07.2021 року. Також, 31.03.2023 року між ТОВ "Фінансова компанія управління активами" та ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено договір факторингу №310323-ФМ, згідно якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №75952636 від 24.07.2021р. З розрахунку заборгованості поданного та підписаного позивачем вбачається, що заборгованість за договором кредиту становить 47 835.00 грн., що складається з: заборгованості за основною сумою боргу - 15000,00 грн.; заборгованості за процентами 32 835.00 грн. за період з 24.07.2021р. по 13.08.2025р. За змістом ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто досягнуто згоди. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Разом з тим, щодо нарахування відсотків, то враховуючи статус відповідача, який підтверджено належним доказом довідкою військової частини ЗСУ МОУ від 17.09.2025р. слід зазначити таке. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц. Таким чином, у період виконання умов договору позики, а також станом на момент ухвалення судом рішення, відповідач має статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом, згідно вказаного договору. Щодо тіла кредиту у розмірі 15000грн., то відповідач просив застосувати позовну давність щодо позовних вимог. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. \~ Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п.570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). \~\~ Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, як це закріплено положеннями ст.257 ЦК України. \~\~ Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. \~\~ Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 Цивільного кодексу України. \~\~ За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. \~\~ Згідно з ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач у поданій заяві зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності. Як зазначалося, грошові кошти у розмірі 15000грн. за Договором позики № 75952636 від 24.07.2021 року надавалися відповідачу строком на 30 днів, відповідно дата повернення позики та процентів від суми позики (останній день) 23.08.2021 року, інших умов договір позики, який підписано відповідачем не містить. При цьому, посилання позивача на можливість донарахування процентів не більше 90 днів (до 23.10.2021р.), обумовлюється Правилами які не підписані відповідачем та стосуються процентів, а не строку дії повернення позики у сумі 15000грн. Отже, 23.08.2021 року у позичальника виник обов`язок повернути позикодавцю суму позики та процентів (останні могли нараховуватись до 23.10.2021р.), а, відповідно, у позикодавця з наступного дня виникло право вимагати у позичальника повернути всю суму позики та сплатити проценти від суми позики. \~ При цьому позивач звернувся до суду 12.09.2025 року, тобто з пропуском встановленого ст.257 ЦК України строку позовної давності. \~ Відповідно до ст.262 ЦК України, заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Таким чином, заміна кредитора у зобов`язанні, у зв`язку з відступленням права грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за Договором позики №75952636 від 24.07.2021 року, зокрема 21.12.2021року від первісного кредитора, 31.03.2023р. до позивача, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. \~ Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причини пропуску строку позовної давності, позивачем не надано, клопотання про поновлення строку позовної давності не подавалося. \~\~ Пропуск позовної давності є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об?єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов?язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Суд бере до уваги введення в Україні з 24 лютого 2022 року військового стану та пов?язані із цим обмеження та з урахуванням цього зауважує, що позивачем не було наведено причин й не подано доказів, які б підтверджували реальну відсутність у первісного кредитора ще до введення воєнного стану та позивача з березня 2023р. можливості підготувати та подати позовну заяву, яка подана в серпні 2025р. також під час дії воєнного стану. Питання процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов?язаних із запровадженням саме воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для неврахування процесуального строку з врахуванням поданої заяви відповідача про застосування позовної давності. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку. З урахуванням вказаного, у зв`язку з пропуском строку позовної давності, який визначений статтею 257 ЦК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, тому судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed