Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Заступник керівника Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону в інтересах держави в особі Національної служби здоров?я України звернувся до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня №2» Краматорської міської ради про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від кримінального правопорушення. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 27.10.2023 року приблизно о 07 год 40 хв., [PERSON] , керуючи транспортним засобом Ford Fiesta, р.н. [NUMBER] по проїзній частині вул. Магістральній м. Краматорська Донецької області в напрямку від вул. Лівобережній до вул. Олекси Тихого, вчинила ДТП, виїхавши за межі проїзної частини та здійснила наїзд на опору ЛЕМ №69. Внаслідок вказаної події [PERSON] , який перебував на передньому пасажирському сидінні автомобіля, спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої поєднаної гострої ЧМТ: забій головного мозку, субарахноїдальний крововилив, забої м?яких тканин голови, обличчя, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які призвели до довготривалого розладу здоров?я понад 21 день (3-х тижнів), що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які призвели до довготривалого розладу здоров?я понад 21 день, в результаті чого останній перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня №3» Краматорської міської ради у травматологічному відділенні з 27.10.2023 року по 06.11.2023 року, на лікування якого закладом витрачено 7\~980 грн 65 коп. за рахунок коштів НСЗУ. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.06.2024 року у справі №175/9719/23 [PERSON] , звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим. З огляду на те, що саме злочинними діями відповідача потерпілому [PERSON] заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження, внаслідок чого останній лікувався за рахунок коштів з Державного бюджету України за програмою медичних гарантій пацієнтам, наявні підстави для звернення до суду з даним позовом в інтересах держави. Ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29.05.2025 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання також не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судової кореспонденції за адресою її проживання. Заяви про розгляд справи без її участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 21.10.2025 року постановлено провести заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 27.10.2023 року приблизно о 07 год 40 хв., [PERSON] , керуючи транспортним засобом Ford Fiesta, р.н. [NUMBER] по проїзній частині вул. Магістральній м. Краматорська Донецької області в напрямку від вул. Лівобережній до вул. Олекси Тихого, вчинила ДТП, виїхавши за межі проїзної частини та здійснила наїзд на опору ЛЕМ №69. Внаслідок вказаної події [PERSON] , який перебував на передньому пасажирському сидінні автомобіля, спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої поєднаної гострої ЧМТ: забій головного мозку, субарахноїдальний крововилив, забої м?яких тканин голови, обличчя, що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які призвели до довготривалого розладу здоров?я понад 21 день (3-х тижнів), що відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які призвели до довготривалого розладу здоров?я понад 21 день, в результаті чого останній перебував на стаціонарному лікуванні у комунальному некомерційному підприємстві «Міська лікарня №3» Краматорської міської ради. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.06.2024 року у справі №175/9719/23 [PERSON] , звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим. Розпорядженням начальника міської військової адміністрації від 30.01.2024 року № 102-р комунальне некомерційне підприємство «Міська лікарня №3» Краматорської міської ради реорганізовано шляхом приєднання до комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №2» Краматорської міської ради від 01.01.2025 року. Згідно з листом комунального некомерційного підприємства «Міська лікарня №2» Краматорської міської ради за №01.1-13/188 від 30.01.2025 року, надісланого у відповідь на запит Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, повідомлено, що [PERSON] [INFO] , перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні з 27.10.2023 року до 06.11.2023 року (10 ліжко-днів). Лікування проводилося за рахунок коштів НСЗУ по програмі медичних гарантій: вартість перебування 6794 грн 40 коп., вартість медикаментів 1186 грн 25 коп. З метою вирішення питання щодо наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Донецькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону скеровано лист від 02.02.2024 №50-2537ВИХ-24 на адресу Національної служби здоров?я України. Листом від 04.03.2025 №9140/2-16-25 Національної служби здоров?я України повідомила Донецьку спеціалізовану прокуратуру, що вищевказані витрати на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] , від злочину, які понесли КНП «Міська лікарня №2» Краматорської міської ради, які понесли у сумі 7 980,65 грн., сплачено НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України за програмою медичних гарантій пацієнтам. Крім того, зазначено що заходів претензійно-позовного характеру, спрямованих на стягнення з відповідача вказаних коштів не вживала, зазначаючи, що відповідно до Положення про Національну службу здоров?я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2017 року № 1101, НСЗУ не наділена повноваженнями представляти інтереси держави у справах про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину. Одночасно, НСЗУ не заперечує щодо звернення до суду в інтересах держави прокуратурою стосовно відшкодування витрат на лікування потерпілих від кримінальних правопорушень та готова до співпраці, в межах повноважень. Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 131-1 Конституції України, на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до пункту 37 постанови Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Згідно п. п. 38, 39, 43 вказаної постанови, бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Судом встановлено на підставі досліджених запитів та відповідей на запити, що Національної служби здоров`я України не вживала жодних заходів для повернення в державний бюджет понесених витрат на лікування потерпілого [PERSON] , у зв`язку з чим представництво інтересів держави в суді у даній справі здійснюється прокурором. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» № 11 від 07 липня 1995 року питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Згідно з п. 2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши докази, з урахуванням того, що відповідач звільнена від кримінальної відповідальності з нереабілітуючої підстави, суд доходить висновку, що остання зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, в дохід держави, у зв`язку з чим позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 3028 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved