Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «ІРОКС» 28 серпня 2024 року звернулося до Сихівського районного суду м. Львова із позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики в розмірі 980993 грн. та понесених судових витрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 15 грудня 2020 року між Приватним акціонерним товариством «ІРОКС» та [PERSON] укладений договір позики, за умовами якого позикодавець передав позичальнику кошти у сумі 35\~335 доларів США, в еквіваленті до офіційного курсу НБУ станом на момент укладення договору у розмірі 28,30 грн. за один долар США, що по курсу обміну валюти становить 1000000 грн. строком до 31 грудня 2021 року, а позичальник зобов`язався повернути суму позики в повному обсязі згідно умов договору. Сума позики надавалася позичальнику для придбання акцій Приватного акціонерного товариства «Вістовицький завод будівельної та художньої кераміки ім. Ю.С. Завадського». Позика надавалася у безготівковому порядку шляхом переказу грошових коштів на розрахунковий рахунок позичальника. Було погоджено, що позика може надаватися як однією сумою так і траншами. Також п.5.5 Договору передбачалося, що у випадку неможливості повернення позичальником суми позики, останній зобов`язується передати в рахунок свого боргу цінні папери (акції) Приватного акціонерного товариства «Вістовицький завод будівельної та художньої кераміки ім. Ю.С. Завадського». 18 грудня 2020 року Приватним акціонерним товариством «ІРОКС» перераховано [PERSON] 900000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №10482. Оскільки зобов`язання за договором позики не виконано, позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 980993 грн. та судовий збір (а.с.1-3). Ухвалою судді Сихівського районного суду м. Львова від 03 вересня 2024 року, цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «ІРОС» до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики направлено за підсудністю до Самбірського міськрайонного суду Львівської області (а.с.16). Дана справа надійшла до Самбірського міськрайонного суду Львівської області 03 жовтня 2024 року (а.с.20). Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2024 року позовну заяву Приватного акціонерного товариства «ІРОС» залишено без без руху та наданий позивачу десятиденний строк з дня вручення ухвали на усунення недоліків (а.с. 22). Ухвалою судді від 28 жовтня 2024 року після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі; враховуючи ціну позову, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання; відповідачу роз`яснено право подати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази, що підтверджують заперечення проти позову (а.с. 26). 20 листопада 2024 року представником відповідача адвокатом Шестакович Ю.В. наданий відзив на позовну заяву, в якому вона просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі з посиланням на ті обставини, що позивачем не підтверджено факт отримання [PERSON] грошових коштів. Щодо придбання [PERSON] цінних паперів (акцій), то хоча представник не заперечувала таке придбання, проте звертала увагу, що загальна вартість придбаних [PERSON] акцій складає 139175,40 грн. Також зазначила, що жодних листів, претензій відповідач від позивача не отримував (а.с.33-38). 03 січня 2025 року через Електронний суд позивачем подана заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з відповідача 1334788,46 грн. основну суму боргу (за офіційним курсом НБУ 1 долар США становить 41,9725 грн. станом на 02.01.2025 року), з урахуванням 3% річних, нарахованих відповідно до положень ст. 625 ЦК України в сумі 5594,93 грн. (а.с.59-65). Ухвалою суду від 20 січня 2025 року прийнято заяву про збільшення позовних вимог; відповідачу роз`яснено право подати відзив на дану позовну заяву (а.с.82). 13 травня 2025 року через Електронний суд позивачем подана заява про зміну предмету позову, в якій зазначено, що оскільки в зобов`язанні визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. При цьому посилається на висновки ВП ВС від 11.09.2024 року у справі №500/5194/16. З урахуванням чого позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі еквівалентному 31983,04 доларів США, з яких 31802,12 доларів США сума позики та 135,92 доларів США 3 % річних - за офіційним курсом НБУ на день виконання рішення суду (а.с.138-144). Ухвалою суду від 18 червня 2025 року прийнято заяву про зміну предмету позову; відповідачу роз`яснено право подати відзив на позовну заяву (а.с.150). Позивач не скористався правом надати відзив на позовну заяву про зміну предмету позову. Ухвалою суду від 28 липня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду (а.с.164). Представник позивача адвокат Бойко В.В.в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, викладені в заяві про зміну предмету позову від 13 травня 2025 року, просила такі задовольнити. Також зробила відповідну заяву щодо подання стороною позивача доказів на підтвердження понесених судових витрат в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Федейко А.Ю., в судовому засіданні, просив розгляд справи провести без участі відповідача, у задоволенні позову відмовити, оскільки [PERSON] грошових коштів не отримував. При цьому не спростовував факт підписання останнім договору позики від 15 грудня 2020 року. Також безпідставними вважав вимоги позивача щодо стягнення боргу в іноземній валюті, оскільки за твердженням позивача позика надавалася відповідачу у гривні. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків. Згідно зі ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як встановлено судом 15 грудня 2020 року Приватне акціонерне товариство «Ірокс», в особі генерального директора Микитчак І.П., що діє на підставі Статуту (далі ПрАТ «Ірокс, Позикодавець) та [PERSON] (далі Позичальник) уклали договір позики (далі Договір), предметом якого є надання Позикодавцем Позичальнику грошових коштів в розмірі 1000000 (один мільйон) грн., що становить 35335,00 доларів США (п.1.1., 3.1) (а.с.4-5). Позика надається на умовах терміновості та повернення (п.3.2. Договору); днем отримання позики вважається день отримання Позичальником грошових коштів (п.3.3); призначення позики - для придбання акцій Приватного акціонерного товариства «Вістовицький завод будівельної та художньої кераміки ім. Ю.С. Завадського» (п.1.3); позика надається у безготівковому порядку шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок Позичальника; позика може надавати як однією загальною сумою, так і траншами (п.5.1); позика підлягає остаточному поверненню у строк до 31.12.2021 року (п. 4.1.); позика повертається у безготівковому порядку шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок Позикодавця та вважається поверненою Позикодавцю з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок Позикодавця в банківській установі, що його обслуговує (п.5.4.); у випадку неможливості повернення позичальником суми позики, останній зобов`язується передати в рахунок свого боргу цінні папери (акції) Приватного акціонерного товариства «Вістовицький завод будівельної та художньої кераміки ім. Ю.С. Завадського» (п.5.5.). позика може надаватися траншами (п.1.2.). Договір підписаний генеральним директором ПрАТ «Ірокс» Микитчак І.П. та Грицко Ю.М. В Договорі містяться ІПН, паспортні дані, зареєстрована адреса проживання [PERSON] . Укладення договору та підписання його [PERSON] стороною відповідача не спростовується. 18 грудня 2020 року ПрАТ «Ірокс» перерахувало [PERSON] на 900000,00 грн., що позивач підтверджує оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 683 за січень 2018 року червень 2024 року, в якій зазначений дебет на кінець звітного періоду - 900000,00 грн. за договором позики від 15.12.2020 року за контрагентом [PERSON] (а.с.6); платіжною інструкцією від 18 грудня 2020 року №10482 про перерахування [PERSON] на рахунок [NUMBER] в АТ «Комінвестбанк» 900000,00 грн. призначення платежу: позика згідно договору від15.12.2020 р. (а.с.67, 89). Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором позики та 3% річних за користування грошовими коштами. Згідно з частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій\~статті 627 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Згідно з частинами першою, третьою\~ статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором\~не встановлений\~строк повернення\~позики або\~цей строк\~визначений моментом\~пред`явлення\~вимоги,\~позика має\~бути повернена\~позичальником протягом\~тридцяти днів\~від дня\~пред`явлення\~позикодавцем вимоги\~про це,\~якщо інше\~не встановлено\~договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц зроблено такі висновки: «За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». \~ \~ \~ \~У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «реальним (від лататинського res - річ) вважається договір, що є укладеним з моменту передачі речі або вчинення іншої дії. Для укладення реального договору необхідна наявність двох юридичних фактів: а) домовленість між його сторонами стосовно істотних умов договору; б) передача речі однією стороною іншій стороні або вчинення іншої дії». Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Як встановлено судом 15 грудня 2020 року між сторонами був укладений договор позики, на виконання умов якого 18 грудня 2020 року ПрАТ «ІРОКС» перерахувало на рахунок [PERSON] в АТ «Комінвестбанк» 900000,00 грн. Відповідач не заперечує факт укладання зазначеного Договору, разом з тим заперечує факт отримання ним грошових коштів, втім доказів, що підтверджують дані заперечення суду не надано. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у\~статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Частиною першою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці. Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово висновувала, що у цивільному законодавстві відсутня заборона на укладення правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги. Такий підхід до розуміння правової природи іноземної валюти як валюти зобов`язання є усталеним і послідовним у практиці Великої Палати Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №\~373/2054/16,\~\~від\~23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17). Тлумачення абзацу 1 частини першої статті 1046, абзацу 1 частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої статті 1049 ЦК України). Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання. За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами (постанову Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 755/9348/15-ц, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19). Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. У справі, що розглядається в договорі позики від 15 грудня 2020 року зобов`язання виражене у гривнях - 1000000,00 грн. «що становить 35335,00 доларів США». Як зазначено позивачем в позовній заяві сторонами був застосований курс 28,30 грн. за 1 долар США, проте такого застереження сам Договір не містить. Крім того даний курс не відповідає валютному курсу, що був встановлений Національним банком України на 15.12.2020 року і складав 27,8661 грн. за 1 долар США (https://index.minfin.com.ua/ua/exchange/archive/2020-12-15/). Як встановлено судом порядок надання та повернення позики, передбачений розділом 5 Договору. Так, п. 5.1. Договору передбачено, що позика надається у безготівковому порядку шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок Позичальника; а п. 5.4 Договору передбачено, що позика повертається у безготівковому порядку шляхом переказу необхідних коштів на розрахунковий рахунок Позикодавця та вважається поверненою Позикодавцю з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок Позикодавця в банківській установі, що його обслуговує. Отже умовами Договору іноземна валюта як валюта зобов`язання сторонами не визначалася, як і не визначений порядок повернення позики у валюті або у гривнях, за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Інших доказів, які б підтверджували взаємний намір сторін здійснювати розрахунки за курсом долара США до гривні на день здійснення платежу, матеріали справи не містять. Крім того, Позичальнику 18 грудня 2020 року ПрАТ «ІРОКС» перерахувало суму позики саме у гривнях - 900000,00 грн. Оскільки Договір не містить посилання на визначення обов`язку зі сплати позики в іноземній валюті або залежно від курсу іноземної валюти, Позикодавцем Позичальнику за Договором були передані грошові кошти у гривнях, то і стягненню за договором позики підлягають грошові кошти у гривнях. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Необхідно враховувати, що правовий висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору. Суд не погоджується з позицією позивача щодо необхідності врахування у даному випадку правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.09.2024\~року у\~справі №\~500/5194/16, оскільки обставини вказаної справи не тотожні обставинам справи, що розглядається, та відповідно, не можуть бути враховані до правовідносин у даній справі. Так, у справі № 500/5194/16 предметом дослідження, у тому числі, були умови договору № 24В/К/2/1 від 09 червня 2016 року, яким сторони погодили, що «поверненню підлягає сума, еквівалентна 65 000 дол. США». Тобто, у цій справі, зазначивши про необхідність повернення суми, еквівалентної 65 000 дол. США, сторони погодили, що одиницею виміру суми коштів, яка підлягає поверненню за цим зобов`язанням, є долар США. Тобто змістом зобов`язання є повернення заборгованості в розмірі, який еквівалентний\~\~65 000 дол. США на момент повернення боргу. Отже, здійснюючи тлумачення пункту 2 договору від 09 червня 2016 року № 24В/К/2/1, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що належним виконанням зобов`язання, яке виникло між сторонами в даному випадку є повернення грошових коштів у національній валюті, сума яких є еквівалентною 65 000 дол. США на момент платежу. За загальним правилом (ч. 1\~ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, при цьому кожна сторона відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки\~ст. 81 ЦПК\~закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач [PERSON] скористався своїм правом щодо спростування позовних вимог, заперечує факт отримання грошових коштів, разом з тим доказів,\~як того\~вимагають положення цивільно-процесуального законодавства щодо доказування цієї обставини суду не надав. Виходячи з наведеного, в сукупності встановлених у справі обставин суд вважає, що позивачем доведений факт укладання договору позики з відповідачем, перерахування за ним грошових коштів та факт не виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, а тому в цій частині позовні вимоги є підставними, підлягають задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути 900000,00 грн. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача три проценти річних за період з 04.01.2022 року до 24.02.2022 року в сумі 135,92 доларів США, втім, враховуючи, що судом позовні вимоги позивача задоволені частково та стягнена сума боргу у розмірі 900000,00 грн., то підлягає стягненню з відповідача три проценти річних за вказаний період в сумі 3846,58 грн. (900000,00 грн. х 3% х 52 дня /365 дн.=3846,58 грн.). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Частина 1\~ст. 133 ЦПК України\~передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 вказаної статті Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Позивач в\~поданій заяві\~про зміну\~предмету позову,\~подану 13.05.2025\~року,\~просив стягнути\~з відповідача заборгованість в розмірі еквівалентному 31983,04 доларів США, що за офіційним курсом, що був встановлений Національним банком України на цю дату складав 1 долар США - 41,5387 грн. (https://minfin.com.ua/ua/currency/nbu/usd/2025-05-13/) (31983,04 доларів США х 41,5387 грн.=1328533,90 грн.). Позивачем ПрАТ «ІРОКС» при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 20105,75 грн. (12598,50 грн. + 2116,30 грн. + 5390,95 грн.) (а.с.7, 14, 25, 68). Враховуючи, що заявлені позовні вимоги задоволені частково (68%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 13671,91 грн. (20105,75 грн. х 68% =13671,91 грн.). Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Під час судових дебатів представником позивача адвокатом Бойко В.В. зроблена усна заява щодо подання стороною позивача доказів на підтвердження понесених судових витрат в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial