Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Представник позивача Кудіна А. В. звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~заборгованість за\~кредитними договорами\~від 03.08.2024\~року №2326912,\~від 21.07.2024\~року №\~24634-07/2024,\~від 25.07.2024\~року №\~28906-07/2024,\~від 04.08.2024\~року №\~03748-08/2024,\~від 17.07.2024\~року №\~2623134\~у загальному\~розмірі 153\~691,44\~грн.\~та вирішити\~питання про\~розподіл судових\~витрат. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між первісними кредиторами та відповідачем [PERSON] укладено кредитні договори від 03.08.2024 року № 2326912, від 21.07.2024 року № 24634-07/2024, від 21.07.2024 року № 28906-07/2024, від 04.08.2024 року № 03748-08/2024, від 17.07.2024 року № 2623134 шляхом обміну\~електронним повідомленням,\~які підписано\~у порядку,\~визначеному\~ст.\~12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію».\~Відповідач отримав відповідні кредитні кошти, із встановленням строків їх повернення та сплати відсотків за користування такими коштами. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, право вимоги за якою перейшло до позивача. На підставі викладеного, просить суд позовні вимоги задоволити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 10.06.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] про відкриття провадження у справі повідомлявся належним чином, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, скерованими за його зареєстрованим місцем проживання. Таким чином, надсилання листа рекомендованою поштою на фактичну адресу є достатнім для визнання повідомлення належним чином здійсненим, оскільки подальше отримання кореспонденції адресатом не залежить від волі та контролю відправника, зокрема й суду. Указана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б. Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтями\~12,\~81 ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту\~ст. 76-80 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність\~достатності. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом ст.\~626,\~628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Щодо укладення договору про споживчий кредит від 03.08.2024 року № 2326912. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що\~03.08.2024 року\~\~між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] \~\~укладено Договір позики № 2326912 (надалі Договір), за умовами п. 2.1-2.4 якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7 500,00\~грн. строком на 18 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,50 % в день (базова процентна ставка/фіксована) та встановленням комісії за надання позики у розмірі 26,83% від суми наданої позики, що складає 2\~012,25 грн. /а.с.9-13/. Указаний Договір підписано відповідачем електронним підписом шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «861440» у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі 29 реквізити сторін /а.с.12/. Відповідно до Графіку розрахунків, який є Додатком № 1 до Договору позики від 03.08.2024 року № 2326912, визначено дату видачі кредиту 03.08.2024 року, дату повернення кредиту 20.08.2024 року, та загальну вартість кредиту 9\~525,00 грн., який також підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором «861440» /а.с.12 зворот-13/. У п. 5.1.-5.2. Договору встановлено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він ознайомився на сайті https://clickcredit.ua/informaciya з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги та з Офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в якій визначені умови застосування зниженої процентної ставки. Крім цього, відповідно до п. 21-4. Договору сторони погодили, що Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-комунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису позикодавця та електронного підпису одноразовим ідентифікатором позичальника згідно Закону України «Про електронну комерцію». Підписаний таким чином Договір прирівнюється до укладеного у письмовій формі. Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором від 03.08.2024 року № 2326912, заборгованість відповідача станом на 30.04.2025 року становить 24\~525,00 грн. та складається з: 7\~500,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12,75 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 2\~012,25 грн. заборгованість за комісією; 15\~000,00 грн. заборгованість за пенею /а.с.22/. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило позивачу право вимоги до позичальників /а.с.14-16/. 28.07.2021 року між Клієнтом та Фактором укладено Додаткову угоду № 2 від 28.07.2021 року до Договору факторингу від 14.06.2021 року № 14/06/21, у якій сторони погодили внести зміни в п. 1.3 Договору /а.с.17/. 13.06.2022 року між Клієнтом та Фактором укладено Додаткову угоду № 7 від 13.06.2022 року до Договору факторингу від 14.06.2021 року № 14/06/21, що продовжила строк указаного договору до 13.06.2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 28.07.2021 року /а.с.18/. 26.11.2024 року між Клієнтом та Фактором укладено Додаткову угоду № 44 від 26.11.2024 року до Договору факторингу від 14.06.2021 року № 14/06/21, у якій сторони погодили загальну суму прав вимоги, що відступаються згідно Реєстру Боржників № 37 /а.с.19/. Відповідно до актів прийому-передачі Реєстру боржників від 26.11.2024 року за Договором факторингу від 14.06.2021 року № 14/06/21, Клієнт передав, а Фактор прийняв реєстр боржників у кількості 4050 /а.с.20/. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 26.11.2024 року № 37 до Договору факторингу від від 14.06.2021 року № 14/06/21 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 24\~525,00 грн., з яких: 7\~500,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 12,75 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 2\~012,25 грн. заборгованість за комісією; 15\~000,00 грн. заборгованість за пенею /а.с.21/. Щодо укладення\~договору про\~надання фінансового\~кредиту від 21.07.2024 року № 24634-07/2024.\~ Судом встановлено, що 21.07.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та\~ [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 24634-07/2024 /а.с.28-31/. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W2302, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 8 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Згідно з п. 1.1. зазначеного договору Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 10\~000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 21.07.2024. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 17.11.2024 (п. 1.2. Договору). Відповідно до п. 1.4.1 процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2 цього Договору. Згідно п. 1.6 договору, кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5366-39хх-хххх-4248 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Відповідно до\~Графіку розрахунків,\~який є\~Додатком №\~1\~до Договору\~про надання\~фінансового кредиту\~від 21.07.2024 року № 24634-07/2024, визначено дату видачі кредиту 21.07.2024 року, дату повернення кредиту 17.11.2024 року, та загальну вартість кредиту 28\~000,00 грн., який також підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором W2302 /а.с.32/. Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 10\~000,00 грн підтверджено листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (iPay.ua) від 23.04.2025 № 3466_250423100901, згідно якого 21.07.2024 року 17:55:00 перераховано кошти в сумі 10\~000,00 грн., маска картки № [NUMBER] хх-хххх-4248, номер транзакції в системі\~iPay.ua 459105837 /а.с.34/. Як вбачається\~з розрахунку\~заборгованості за\~Договором про\~надання фінансового\~кредиту від\~21.07.2024 року № 24634-07/2024, заборгованість відповідача станом на 19.11.2024 року становить 33\~000,00 грн. та складається з: 10 000,00 грн. сума заборгованості основною сумою боргу, 18 000,00 грн. сума заборгованості за відсотками та 5\~000,00 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями /а.с.35/. 19.11.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 191124/2, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників /а.с.46-48/. Відповідно до\~витягу з\~Реєстру боржників\~від 19.11.2024\~року до\~Договору факторингу\~від 19.11.2024\~року №\~191124/2,\~позивач набув\~права грошової\~вимоги до\~відповідача за\~Договором про\~надання фінансового\~кредиту від\~21.07.2024 року №\~24634-07/2024 в сумі 33\~000,00 грн., з яких 10 000,00 грн. сума заборгованості основною сумою боргу, 18 000,00 грн. сума заборгованості за відсотками та 5\~000,00 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями /а.с.50/. Щодо укладення\~договору про\~надання фінансового\~кредиту від 25.07.2024 року № 28906-07/2024.\~ Судом встановлено, що 25.07.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та\~ [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 28906-07/2024 /а.с.37-40/. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W3690, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 8 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Згідно з п. 1.1. зазначеного договору Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 7\~000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 25.07.2024. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 21.11.2024 (п. 1.2. Договору). Відповідно до п. 1.4.1 процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2 цього Договору. Згідно п. 1.6 договору, кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5375-41хх-хххх-0973 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Відповідно до\~Графіку розрахунків,\~який є\~Додатком №\~1\~до Договору\~про надання\~фінансового кредиту\~від 25.07.2024 року № 28906-07/2024, визначено дату видачі кредиту 25.07.2024 року, дату повернення кредиту 21.11.2024 року, та загальну вартість кредиту 19\~600,00 грн., який також підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором W3690 /а.с.41/. Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 7\~000,00 грн. підтверджено листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (iPay.ua) від 23.04.2025 № 3466_250423100901, згідно якого 25.07.2024 року 18:50:00 перераховано кошти в сумі 7\~000,00 грн., маска картки № [NUMBER] хх-хххх-0973, номер транзакції в системі\~iPay.ua 463043144 /а.с.43/. Як вбачається\~з розрахунку\~заборгованості за\~Договором про\~надання фінансового\~кредиту від\~25.07.2024 року № 28906-07/2024, заборгованість відповідача станом на 19.11.2024 року становить 29 890,00 грн. та складається з: 7 000,00 грн. сума заборгованості основною сумою боргу, 12 390,00 грн. сума заборгованості за відсотками та 10\~500,00 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями /а.с.44/. 19.11.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 191124/2, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників /а.с.46-48/. Відповідно до\~витягу з\~Реєстру боржників\~від 19.11.2024\~року до\~Договору факторингу\~від 19.11.2024\~року №\~191124/2,\~позивач набув\~права грошової\~вимоги до\~відповідача за\~Договором про\~надання фінансового\~кредиту від\~25.07.2024 року № 28906-07/2024 в сумі 29 890 грн., з яких 7 000,00 грн. сума заборгованості основною сумою боргу, 12 390,00 грн. сума заборгованості за відсотками та 10\~00,00 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями /а.с.50/. Щодо укладення\~договору про\~надання фінансового\~кредиту від 04.08.2024 року № 03748-08/2024.\~ Судом встановлено, що 04.08.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та\~ [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 03748-08/2024 /а.с.51-54/. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора W2516, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 8 Кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. Згідно з п. 1.1. зазначеного договору Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 2\~500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 04.08.2024. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день вказаного строку кредитування. Дата погашення кредиту 01.12.2024 (п. 1.2. Договору). Відповідно до п. 1.4.1 процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2 цього Договору. Згідно п. 1.6 договору, кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5375-41хх-хххх-0973 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Відповідно до\~Графіку розрахунків,\~який є\~Додатком №\~1\~до Договору\~про надання\~фінансового кредиту\~від 04.08.2024 року № 03748-08/2024, визначено дату видачі кредиту 04.08.2024 року, дату повернення кредиту 01.12.2024 року, та загальну вартість кредиту 7000,00 грн., який також підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором W2516 /а.с.55/. Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 2\~500,00 грн. підтверджено листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (iPay.ua) від 23.04.2025 № 3466_250423100900, згідно якого 04.08.2024 року 11:20:04 перераховано кошти в сумі 2\~500,00 грн., маска картки № [NUMBER] хх-хххх-0973, номер транзакції в системі\~iPay.ua 471563003 /а.с.57/. Як вбачається\~з розрахунку\~заборгованості за\~Договором про\~надання фінансового\~кредиту від\~04.08.2024 року № 03748-08/2024, заборгованість відповідача станом на 24.12.2024 року становить 12\~000,00 грн. та складається з: 2 500,00 грн. сума заборгованості основною сумою боргу, 4\~500,00 грн. сума заборгованості за відсотками та 5 000,00 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями /а.с.59/. 24.12.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 24122024, у відповідності до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників /а.с.61-63/. Відповідно до\~витягу з\~Реєстру боржників\~від 24.12.2024\~року до\~Договору факторингу\~від 24.12.2024\~року №\~24122024\~позивач набув\~права грошової\~вимоги до\~відповідача за\~Договором про\~надання фінансового\~кредиту від\~04.08.2024 року № 03748-08/2024 в сумі 12\~000,00 грн., з яких: 2 500,00 грн. сума заборгованості основною сумою боргу, 4\~500,00 грн. сума заборгованості за відсотками та 5 000,00 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями /а.с.65/. Щодо укладення\~договору про\~споживчий кредит від 17.07.2024 року № 2623134.\~ Судом встановлено, що 17.07.2024 між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 2623134 /а.с.68-73/. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 417588, та відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути такі та сплатити проценти відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі. Згідно з п. 1.2. зазначеного договору сума кредиту становить 17\~000,00 грн. Кредит надається строком на 345 днів за умови виконання позичальником Графіку платежів, з 17.07.2024 (дата надання кредиту) (п. 1.3. Договору). Відповідно до п. 1.4. договору повернення кредиту, сплата комісії за надання кредиту, комісії за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) та процентів за користування кредитом має здійснюватися позичальником зі встановленою періодичністю відповідно до Графіку платежів, наведеному у додатку № 1 до Договору. Остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати комісій та процентів за користування кредитом (за умови дотримання Графіку платежів): 27.06.2025 (дата остаточного погашення заборгованості). Згідно п. 1.5. договору загальні витрати позичальника за кредитом складають 67\~571,60 грн. Денна процентна ставка складає: 1,15%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка дорівнює 11417,45 відсотків річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника складає 84\~571,60 грн. Відповідно до п. 1.5.1. договору комісія за надання кредиту: 1\~955,00 грн., яка нараховується за ставкою 11,50 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Згідно п. 2.1. договору, кредит надається в безготівковій формі на рахунок з використанням карти № 4149-60хх-хххх-8408. Відповідно до Графіку розрахунків, який є Додатком № 1 до Договору про споживчий кредит від 17.07.2024 року № 2623134, визначено дату видачі кредиту 17.07.2024 року, дату повернення кредиту 27.06.2024 року, та загальну вартість кредиту 84 571,00 грн. /а.с.74/. Перерахування відповідачу коштів підтверджується платіжним доручення № 37256438 від 17.07.2024 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» перерахувало на картку відповідача кошти в сумі 17\~000,00 грн. на карту № [NUMBER] хх-хххх-8408 з приміткою «кошти згідно договору 2623134 /а.с.78/. Також, відповідачем [PERSON] року підписано Заяву на отримання кредиту № 2623134 та Анкету-заяву на кредит № 2623134 на офіційному веб-сайті pango.com.ua /а.с.75, 76-77/. 27.11.2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 27112024/1, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників /а.с.83-85/. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 27.11.2024 року до Договору факторингу № 27112024/1 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 54\~276,44 грн., з яких: 17\~000,00 грн.\~ сума заборгованості за основною сумою боргу; 29\~721,44 грн.\~ сума заборгованості за відсотками; 1\~955,00 грн.\~заборгованість за комісією за надання кредиту; 5\~600,00 грн.\~сума заборгованості за пенею /а.с.87/. Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. При цьому, в ч. 1 ст.\~207\~ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно ч. 12 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті ч. 12 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Як регламентовано ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Договори, укладені між сторонами в електронній формі, мають силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі № 757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18. На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказані вище договори підписані відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з підписом та електронним підписом позивача підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитного договору, та про те, що відповідач всі умови Договорів цілком зрозумів та підтвердив те, що сторони Договорів діяли свідомо, були вільні в його укладенні, вільні у виборі контрагента та умов Договорів. Оскільки вказані договори, які підписані сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, суд дійшов висновку про те, що між первісними кредиторами та відповідачем виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами. Згідно із статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.\~610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), Згідно з ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до положень статей 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). На підставі наведених положень, а також враховуючи досліджені судом докази на підтвердження відступлення права вимоги за договорами, суд зазначає, що відступлення права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за вищевказаними кредитними договорами відбулося відповідно до норм чинного законодавства та договірних умов. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. За умовами договору сторонами погоджено суму кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов кредитних договорів, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Поряд з цим, суд не може погодитися із визначеною позивачем сумою заборгованості за кредитним договором з огляду на наступне. Так, доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого\~Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75\~встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. У разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом із тим, позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надано жодного документа який би підтверджував видачу кредиту (перерахунку коштів відповідачу) у будь-який спосіб позикодавцем ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позичальнику [PERSON] . Таким чином, у справі відсутні докази перерахунку відповідачу 7\~500,00 грн. тобто докази виконання пункту 1 Договору на підтвердження зарахування кредитних коштів за договором про споживчий кредит від 03.08.2024 року № 2326912 на рахунок відповідача. Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «UnionAlimentariaSanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Відповідно до вимог ч. 3 та 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа 755/18920/18, провадження 61-17205ск19. Додана до позовної заяви копія відповідного кредитного договору, факторингових договорів, розрахунок заборгованості не свідчить про отримання відповідачем кредитних коштів. Крім того, посилання виключно на розрахунок заборгованості за кредитним договором як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17, провадження №61-1211св19. У зв`язку із недоведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов вищезазначених кредитних договорів, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника), підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за договором про споживчий кредит від 03.08.2024 року № 2326912 у розмірі 24\~525,00 грн. відсутні. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за неустойкою (штрафами, пенею) слід зазначити наступне. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або\~законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За\~ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків, саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому, це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2\~ст. 551 ЦК України). Відповідно до п. 18\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в редакції Закону України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до\~Податкового кодексу України\~та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем),\~позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625\~цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні»\~у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої\~статті 106 Конституції України,\~Закону України «Про правовий режим воєнного стану»\~в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час. Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18\~Прикінцеві та перехідні положення ЦК України\~(постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18\~Прикінцеві та перехідні положення ЦК України\~(постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)). Тлумачення пункту\~18\~Прикінцевих\~та перехідних\~положень ЦК\~України\~свідчить,\~що законодавець\~передбачив особливості\~у регулюванні\~наслідків прострочення\~виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою\~статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічні висновки Верховним Судом підтримувалися неодноразово у інших постановах (наприклад у постановах від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22, від 28.11.2024 у справі № 756/8788/22, від 07.04.2025 у справі № 751/2085/24, тощо). Ураховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) за Договором від 21.07.2024 року № 24634-07/2024 у розмірі 5\~000,00 грн., Договором від 25.07.2024 року № 28906-07/2024 у розмірі 10\~500,00 грн., Договором від 04.08.2024 року № 03748-08/2024 у розмірі 5\~000,00 грн., Договором від 17.07.2024 року № 2623134 у розмірі 5\~600,00 грн., а у загальному розмірі 26\~100,00 грн. задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача комісії, пов`язаної з наданням кредиту за договором від 17.07.2024\~року №\~2623134\~у розмірі 1\~955,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Відповідно до ч. 5 ст 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Разом із тим, згідно постанови Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 343/557/15-ц, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Отже, за висновками Верховного Суду несправедливими є положення договору про споживчий кредит, який містить умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Крім того, у п. 25 постанови Верховного Суду у справі № 363/1834/17 зауважено, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення\~Конституції України, не відповідає передбаченим\~статтею 3 ЦК України\~загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)). Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-Ш), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі № 363/1834/17). Пунктом 1.5.1. Договору встановлено комісію за надання кредиту у розмірі 1 955,00 грн., яка нараховується за ставкою 11,50 відсотків від суми кредиту одноразово. Разом із тим, таку суму коштів первісний кредитор вчинив на власну користь, а такі дії не становлять кредитну послугу, яку замовив позичальник, оскільки відповідають економічним потребам лише самого кредитодавця. При цьому, відповідно до висновків Верховного Суду, кредитодавець не уповноважений стягувати з позичальника таку плату. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що стягнення з відповідача комісії за надання кредиту суперечить положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відтак така вимога позивача задоволенню не підлягає. Водночас, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача за договором від 17.07.2024\~року №\~2623134 суми прострочених платежів по процентах становить 29\~721,44 грн., яка більш ніж удвічі перевищує суму тіла кредиту у розмірі 17\~000,00 грн. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідні правові\~висновки щодо\~застосування зазначених\~норм\~ЦК України\~та\~Закону\~України «Про\~захист прав\~споживачів»\~у спірних\~правовідносинах викладені\~у постановах\~Верховного Суду:\~від 06.12.2019\~у справі\~№ 664/1261/16-ц\~(провадження\~№ 61-25248св18),\~від 27.01.2020\~у справі\~№ 754/6091/18\~(провадження\~№ 61-11473св19),\~від 07.10.2020\~у справі\~№ 132/1006/19\~(провадження\~№ 61-1602св20),\~від 07.04.2021\~у справі\~№ 623/2936/19\~(провадження\~№ 61-1416св20). Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті\~627\~ЦК\~України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. При цьому, суд вважає релевантним посилання на вказане рішення Конституційного Суду України при вирішенні питання про розмір відсотків за порушення відповідачем грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що,

Outcome: partial