Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

24.09.2025 до суду надійшов цивільний позов представника позивача [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] до відповідача [PERSON] згідно вимог якого просив розірвати шлюб, укладений 21.10.1997 відділом реєстрації актів громадянського стану Софіївської райдержадміністрації Дніпропетровської області, за актовим записом №108. В обґрунтування позову зазначено, що сторони від шлюбу мають четверо неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачем виявилось невдалим, за час спільного проживання не були створені нормальні сімейні стосунки, в них різні характери та погляди на життя. Відповідач останні роки зловживає алкогольними напоями, не працює, не приймає участі в утриманні та вихованні дітей. Фактично шлюбні відносини між ними припинились наприкінці листопада 2023 року. Відповідач проживає окремо від сім`ї, спільне господарство не ведеться, спору про поділ майна немає, у зв`язку з чим представника позивача просив розірвати шлюб. Ухвалою суду від 25.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явились, натомість до суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без їхньої участі, позов підтримали, просять задовольнити. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, будь-яких заяв та клопотань не надавав, правом на подання візиву не скористався. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України. Зважаючи на те, що у матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, судом, вирішено розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, вивчивши зміст позовної заяви та додані до неї матеріали, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 21.10.1997 між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Софіївської райдержадміністрації Дніпропетровської області, що підтверджено копією свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 21.10.1997 (а. с.4). Від шлюбу сторони мають четверо неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Мар`є-Дмитрівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області 15.05.2008, [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Мар`є-Дмитрівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області 01.12.2010, [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Мар`є-Дмитрівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області 04.01.2013, [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Софіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 19.07.2023 (а.с.6-15). Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі\~ст.\~24\~СК\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу, - не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з`ясувати прізвище відповідача після розірвання шлюбу. Статтею 113 СК України\~передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч.8\~ст. 294 ЦПК України, які на підставі ч.9\~ст.10 ЦПК України, застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки позивачкою [PERSON] заявлено вимогу щодо залишення їй шлюбного прізвища, тому суд вважає за необхідне залишити позивачу її шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У відповідності до вимог ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~зв`язку з задоволенням позовних вимог у повному обсязі, з відповідача також належить стягнути на користь позивача сплачений нею при зверненні з позовом до суду судовий збір.

Outcome: approved