Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит № 3215074, укладеного 02.09.2021 року між відповідачкою і товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», за умовами якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 5000,00 грн., строком на 15 днів, з можливістю пролонгації на 60 днів, та сплатою комісії за надання кредиту в розмірі 1000,00 грн. та процентів за користування кредитом, а також за договором позики № 77559243, укладеного 02.09.2021 року між відповідачкою та товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», за умовами якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 2001,00 грн., строком на 14 днів, з можливістю пролонгації до 90 днів та сплатою процентів за користування кредитом. Вказує, що 29.11.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29/11/102, відповідно до умов якого до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором № 3215074 від 02.09.2021 року. 10.03.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого до товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором № 3215074 від 02.09.2021 року. Також, 27.01.2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до умов якого до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором № 77559243 від 02.09.2021 року. 10.01.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого до товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором № 77559243 від 02.09.2021 року. Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитних договорів відповідачка не виконала взятих на себе зобов`язань, у неї перед позивачем утворилася заборгованість в сумі 50053,88 грн., з яких: -6178,88 грн. загальної заборгованості за кредитним договором № 77559243 від 02.09.2021 року, яка складається з 2001,00 грн. заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 4141,27 грн. заборгованості за нарахованими процентами, 32,01 грн. інфляційних збитків та 4,60 грн. нарахованих 3% річних; -43875,00 грн. загальної заборгованості за кредитним договором № 3215074 від 02.09.2021 року, яка складається з 5000,00 грн. заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) та 37875,00 грн. заборгованості за нарахованими процентами, які позивач просив стягнути з відповідачки разом із сумою судового збору та витратами на правову допомогу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій просив про задоволення позову та про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка, будучи належним чином, у відповідності до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України та згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повідомленою про дату, час і місце судового засідання, будь-яких заяв чи клопотань не подавала, правом надання відзиву не скористалася. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, на підставі ухвали суду, справу розглянуто в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідачка належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за місцем реєстрації місця проживання, та позивач проти такого вирішення справи заперечень не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Щодо договору про споживчий кредит № 3215074. 02.09.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 3215074, за яким відповідачка отримала кредит в сумі 5000,00 грн. (п. 1.2 Договору), строком на 15 днів з 02.09.2021 року (п. 1.3 Договору), терміном повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 17.09.2021 року (п. 1.4 Договору), комісією за надання кредиту: 1000,00 грн., яка нараховується за ставкою 20,00% від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1 Договору), процентами за користування кредитом: 1125,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 Договору). Відповідно до п. 2.3.1.2 Договору, позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо в наслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишились до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Відповідно до п. 2.4.2 Договору, у випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим Договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь кредитодавця встановлені умовами цього Договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п. 1.4 Договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно п. 1.3 та п. 2.3 цього Договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, п. 3.2.5. Відповідно до п. 4.2 Договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування(пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 Договору. При цьому договір про споживчий кредит № 3215074 від 02.09.2021 року та паспорт споживчого кредиту підписані відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Факт отримання відповідачкою кредитних коштів також підтверджується анкетою-заявою на кредит, довідкою про ідентифікацію, квитанцією LIQPAY про здійснення переказу на суму 5000,00 грн. на номер картки 516875*53 за договором № 3215074; відомістю ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення. 29.11.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29/11/102, відповідно до умов якого до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором № 3215074 від 02.09.2021 року. 10.03.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого до товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором № 3215074 від 02.09.2021 року. Згідно витягу з реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, до товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 3215074 (номер у реєстрі 17069). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 10.03.2023 року заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором дорівнює 43875,00 грн., з яких: 5000,00 грн. заборгованості по основній сумі кредиту, 16125,00 грн. заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги, 1000,00 грн. заборгованості з комісії та 21750,00 грн. нараховані відсотки згідно кредитного договору. Щодо договору позики № 77559243. 02.09.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 77559243, за умовами якого відповідачка отримала кредит у сумі 2001,00 грн. (п. 2.1 Договору); строком на 14 днів (п. 2.2 Договору), з процентною ставкою 1,99% на день (п. 2.3 Договору). Відповідно до п. 6.5 Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», у разі неповернення- повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) Товариство має право нарахувати проценти у розмірі, передбаченому Договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Вказаний кредитний договір, разом із таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит підписано відповідачкою з використанням електронного підпису, шляхом використання одноразового ідентифікатора. Факт отримання відповідачкою кредитних коштів також підтверджується довідкою акціонерного товариства «Таскомбанк» про підтвердження платежу, а саме щодо переказу 02.09.2021 року 2001,00 грн. на картку [NUMBER] . 27.01.2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до умов якого до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором № 77559243 від 02.09.2021 року. 10.01.2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого до товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором № 77559243 від 02.09.2021 року. Згідно витягу з реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023, до товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 77559243 (номер у реєстрі 108414). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 27.01.2022 року заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором дорівнює 6178,88 грн., з яких: 2001,00 грн. заборгованості по основній сумі кредиту, 4141,27 грн. заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги, 32,01 грн. заборгованості за інфляційними збитками та 4,60 грн. заборгованості за нарахованими 3% річних. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір про споживчий кредит № 3215074 від 02.09.2021 року та договір позики № 77559243 від 02.09.20021 року укладені у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договорами, позов підлягає задоволенню у повному обсязі, так-як доказів сплати заборгованості або спростування долучених позивачем розрахунків відповідачем не надано, відсотки та комісія нараховані у визначені в договорах спосіб та строки і за встановленою відсотковою ставкою, з врахуванням пролонгації кредитних договорів. При цьому судом встановлено, що розмір відсотків в сумі 21 750,00 грн. нарахований із врахуванням п. 4.2 кредитного договору № 3215074 від 02.09.2021 року, відповідно до якого - з дня наступного за датою спливу строку кредитування, нарахування процентів проводиться за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України і у такому випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вказані відсотки нараховано в строк з 29.11.2021 року до 23.02.2022 року, тобто до введення в Україні воєнного стану, що не порушує визначених законом обмежень. Проведені позивачем нарахування 32,01 грн. заборгованості за інфляційними збитками і 4,60\~грн. заборгованості за нарахованими 3% річних за договором № 77559243 від 02.09.2021 року також здійснені до 23.02.2022 року, тобто до введення в Україні воєнного стану, що не порушує визначених законом обмежень. Щодо судових витрат. 10 червня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 820/479/18, дійшов висновку про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У іншій постанові у справі № 922/3812/19 від 09 грудня 2021 року Верховний Суд зробив висновок, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 07 листопада 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved