Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики № 23966-06/2024 від 18.06.2024 у розмірі 22 946,50 грн. У обґрунтування позову зазначено, що 18.06.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 23966-06/2024, який підписаний електронним підписом останнього, відтвореним шляхом використання ним одноразового ідентифікатора. 19.11.2024 між ТОВ « Аванс Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 191124/2 згідно з яким ТОВ «Аванс Кредит»» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит»» права вимоги до боржників, вказаними в Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 191124/2 від 19.11.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] у сумі 22 946,50 грн, з яких: 5 098,50 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 648,00 грн сума заборгованості за відсотками; 10 200, 00 грн сума заборгованості по штрафним санкціям. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 23966-06/2024 від 18.06.2024 у розмірі 22 946,50 грн. Аргументи учасників справи. Відповідач відзиву на позов не надав, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не звертався. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, про причини своєї неявки суд не повідомив. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 18 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» (надалі - Первісний кредитор, ТОВ «Аванс Кредит») та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 23966-06/2024 (а.с. 6-9). За умовами вказаного договору Товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 5 100 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором (п. 1.1 договору). П. 1.2 договору передбачає, що кредит надається на 120 днів, тобто до 15.10.2024, дата надання кредиту 18.06.2024. Денна процентна ставка становить 1,50 % та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2 цього договору (п. 1.4.1.). Відповідно до п. 1.6 договору про надання споживчого кредиту - кредит надається клієнту у безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № 4731-21хх-хххх-3412 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Сторони домовились, що всі документи щодо надання кредиту підписуються клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором . Згідно з п 2.16 договору у випадку готовності клієнта пройти пропозицію (оферту), клієнт натискає кнопку «Підписати». Після чого клієнт отримує вхідний дзвінок на номер телефону та вводить отриманий одноразовий ідентифікатор, або йому надсилається смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, який клієнт вводить у відповідне поле. У розділі договору «Реквізити та підписи сторін» [PERSON] зазначив номери телефонів. Відповідно до п. 3.1 договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюються згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п. 3.2 договору сума кредиту, проценти за користування кредитом, нарахована неустойка (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Сторони погодили, що нарахування процентів за цим договором здійснюється в межах строку кредиту зазначеного в п.1.2 договору, починаючи з дня надання кредиту клієнту (п. 3.3 договору). Окрім того, [PERSON] , за допомогою електронного підпису, підписав паспорт споживчого кредиту (а.с. 10-11), додаток №1 до договору про надання споживчого кредиту № 33966-06/2024, де між ним та ТОВ «Аванс кредит» затверджено графік платежів (а.с. 9). Вказаний договір підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором W2529. Згідно з даними додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 23966-06/2024 сторони узгодили таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, відповідно до якої, сума кредиту становить 5 100,00 грн, сума нарахованих процентів за користування кредитом становить 9 180,00 грн, реальна річна процентна ставка 12 789, 71 грн, загальна вартість кредиту 14280, 00 грн ( зворотня сторона а.с. 9). Вказаний Договір про надання фінансового кредиту та Додаток № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 23966-06/2024 від 18.06.2024 укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, порядок (технологія) укладання договору та спосіб ідентифікації, верифікації позичальника. Згідно з розрахунком заборгованості за період з 18.06.2024 по 19.11.2024 станом на 19.11.2024 заборгованість [PERSON] за договором позики № 23966-06/2024 від 18.06.2024 складає 22 946 грн (а.с. 18-19). Згідно з повідомленням директора ТОВ «Універсал платіжні рішення» iPay.ua сервіс онлайн платежів вих. №3466_250130181142 від 30.01.2025 на підставі договору між ТОВ «Універсал платіжні рішення» та ТОВ «Аванс Кредит» №ФК-П-2022/01-1 від 12.01.2022 18.06.2024 00:55:01 здійснено переказ коштів в розмірі 5100, 00 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua- 428174269, призначення платежу: зарахування 5 100 грн на карту [NUMBER] (а.с. 12). 19.11.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №191124/2, згідно з п.1.1 якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги до третіх осіб боржників (а.с. 13-15). Пунктом 1.2 Договору факторингу визначено, що перехід права вимоги відбувається в момент підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників. Відповідно до акту прийому-передачі Реєстру боржників від 19.11.2024, витягу з реєстру боржників до договору факторингу №191124/2 від 19.11.2024, передано права вимоги за кредитним договором № 23965-07/2024, боржник [PERSON] , заборгованість 22 946 грн 50 коп. (5 098,50 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 7 648 грн. заборгованість за процентами, 10 200 грн. штрафні санкції) (а.с. 16,17). Мотиви, з яких виходить суд, застосовані норми права та висновки суду. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 610,612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях цивільного законодавства, які регулюють зобов`язальні правовідношення та положеннях Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 р. № 675-VIII(далі - Закон) електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. ч. 7, 12 ст. 11 Закону договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 12 Закону, в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно дозакону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Зазначені вище положення Закону передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону). Отже, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання по поверненню сум отриманого кредиту та сплати відповідної плати за користування ним. З наданого суду кредитного договору суд вважає доведеним, що між [PERSON] та ТОВ «Аванс Кредит» відповідно до вимог частини 1 статті 638 ЦК України, досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, які оформлені в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт, та [PERSON] підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікаторам, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, провадження № 61-1602св20, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, провадження № 61-2303св21, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, провадження № 61-16059св21, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20, провадження № 61-2902св21. Отже, відповідач [PERSON] уклав з ТОВ «Аванс Кредит» електронний договір та підписав їх у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Будь-яких доказів від відповідача на спростування зазначених обставин до суду не надано. Зважаючи, що сторонами було погоджено істотні умови кредитного договору, на підставі яких відповідач отримав кредитні кошти, які своєчасно повернуто не було, що призвело до утворення заборгованості, суд вважає, що наявні підстави для стягнення заборгованості в судовому порядку. Також суд вважає, що ТОВ «ЄАПБ» у встановленому законом порядку набуло права вимоги до відповідача, оскільки договір факторингу не визнаний недійсним у встановленому порядку, тобто презумпція правомірності правочину, передбачена статтею 204 ЦК України, не спростована. При цьому, суд бере до уваги, що в договорі факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 момент переходу прав вимог вважається з дати підписання сторонами акту передачі реєстрів боржників. Отже, укладені між фінансовими установами та позивачем договори факторингу є належними доказами переходу прав вимог до боржника за кредитними договорами. Розрахунки заборгованості відповідачем не спростовані, своїх контррозрахунків заборгованості або доказів належного виконання зобов`язань до суду відповідачем не було надано. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, на підставі частини другої статті 530 ЦК України,товариство вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.07.2019 р. (провадження 14-131цс19). Отже, вимога ТОВ «ФК «ЄАПБ» про стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №23966-06/2024 від 18.06.2024 за тілом кредиту в розмірі 5 098, 50 грн., за процентами в розмірі 7 648, 00 грн, ґрунтується на вимогах закону, підтверджується належними доказами, наданими позивачем та дослідженими судом. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за штрафних санкцій у виді штрафу, передбаченого п.5.3 Договору про надання фінансового кредиту у розмірі 10 200, 00 грн., суд зазначає таке. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Приписами ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Разом з тим,Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022, серед іншого, внесені зміни до розділуПрикінцеві та перехідні положення ЦКта доповнено його п.18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Здійснюючи тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, Верховний Суд у постанові від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23 виснував, що у період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки - звільнення від відповідальності, визначеноїст.625 цього Кодексу, а також від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення повернення коштів. Аналогічна позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18.10.2023 у справі №706/68/23. Отже, на період дії воєнного стану позичальники звільняються від сплати неустойки (штрафів та пені). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за нарахованими штрафами розмірі 10 200, 00 грн. є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути 12 746, 50 грн заборгованості за кредитним договором. Розподіл судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати банку зі сплаті судового збору за подачу позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: - 1 682, 02 грн. На підставі статей 525, 610, 612, 625, 627-629, 1048, 1049, 1054 ЦК України та

Outcome: partial