Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

У вересні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила розірвати шлюб укладений 18.05.2018 року з [PERSON] , з тих мотивів, що починаючи з цього часу проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та виконували інші обов`язки як подружжя. Від даного шлюбу мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . З часом почуття любові, поваги та розуміння згасли і поступово стосунки зіпсувалися, та все одно неодноразово намагалися зберегти сім`ю та жити заради дитини. Однак, це не вдалось, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин у серпні 2023 року. Із відповідачем однією сім`єю не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейних відносин як подружжя. Подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного. Спори з приводу розподілу спільного майна та про утримання дитини, відсутні, оскільки такі питання вирішено в позасудовому порядку. Враховуючи наявність неповнолітньої дитини та небажання відповідача приймати участь в оформленні розірвання шлюбу, вимушена звернутися з позовом до суду про його розірвання. У зв`язку з цим, просила суд розірвати ушлюб укладений з відповідачем, не надавати строку на примирення, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою від 04 вересня 2025 року в справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін та з призначення справи до судового розгляду. Сторони у судове засідання не прибули, повідомлені належно, що підтверджено матеріалами справи. Позивач [PERSON] 22.10.2025 надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, прізвище набуте в шлюбі " [PERSON] " залишити, вирішити питання про місце проживання дитини, а саме з матір`ю. Відповідач [PERSON] надав суду заяву, якою позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення, справу розглядати без його участі. Фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Згідно частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно статті 51 Конституції України, статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної Декларації прав людини, що ухвалена Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статті 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Судом встановлено, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що видане Городищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, 18 травня 2018 року, між громадянами України [PERSON] (відповідачі) та [PERSON] (позивач) був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 37, дружині після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище " [PERSON] ". [INFO] у подружжя народилася дитина [PERSON] , про що 14.05.2019 року складено актовий запис № 55, згідно копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , що видане Городищенським районним відділом держанвої реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області. Вимогами частин 3, 4 статті 56 СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно статей 110 - 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до статті 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка та припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу, потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Як зазначено позивачем [PERSON] у позові та визнається відповідачем [PERSON] у заяві, з часом почуття любові, поваги та розуміння згасли і поступово стосунки зіпсувалися, неодноразово намагалися зберегти сім`ю та жити заради дитини, однак, це не вдалось, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин у серпні 2023 року, однією сім`єю не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейних відносин як подружжя. Сторони не виявили бажання примиритись, наполягали на розірванні шлюбу. Позивач [PERSON] вказує про бажання розірвати шлюб. Відповідач [PERSON] не заперечує щодо його розірвання. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, та те, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, із свідоцтва про шлюб, що позивач у зв`язку з реєстрацією шлюбу змінила прізвище із " [PERSON] " на " [PERSON] ". Оскільки, позивач у заяві просить після розірвання шлюбу залишити її прізвище набуте в шлюбі, суд вважає за необхідне залишити позивачу шлюбне прізвище. Спору про розподіл майна суду не заявлено. Що стосується вирішення питання про місце проживання дитини, то слід роз`яснити, що суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу лише за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти. Та, враховуючи, що у заявлених позовних вимогах позивач не просила про це суд, а відповідач по справі не висловив суду свою думку щодо місця проживання спільної дитини разом із матір`ю (був позбавлений такої можливості), що може свідчити про наявність спору між сторонами з цього питання та те, що долученими до позовної заяви доказами не підтверджено відсутності спору між сторонами щодо того, з ким з батьків буде проживати дитина сторін після розірвання шлюбу, суд не вирішує з ким із батьків буде проживати неповнолітня дитина. У відповідності до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки судом встановлено, що стосунки, які існують між подружжям, виключають можливість збереження сім`ї, то шлюб слід розірвати. Судові витрати, згідно статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до задоволення позовних вимог. Згідно частини 2 статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved