Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

ТОВ «ФК Фінтраст Капітал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що 10.05.2024 р. між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено договір №1600450 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах, встановлених договором, ТОВ «Слон Кредит» зобов`язалося надати споживачу кредит у гривні, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п.1.3. договору, сума кредиту складає 25 000 грн. Згідно із п. 1.4 договору строк кредиту 360 днів: з 10.05.2024 р. по 05.05.2025 р. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Пунктом 1.5.1 Договору сторони погодили стандартну процентну ставку у розмірі 1,5% в день та її застосування в межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору. Пунктом 15.1 договору передбачено знижену процентну ставку, яка становить 0,675% в день, та застосовується на умовах, якщо споживач до 09.06.2024 р. або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платжів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. На підставі погоджених умов, викладених в п.2.1. договору, ТОВ «Слон Кредит» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на поточний рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору. Відповідно до зазначених вище умов договору, ТОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 25 000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] . Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогамстатті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписівстатті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору. Відповідно до реквізитів Договору №1600450 від 10.05.2024 р., укладеного між сторонами, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Т267». За інформацією, викладеною в листі ТОВ «Пейтек», відповідно до договору №1600450 було успішно перераховано кошти у сумі 25 000 грн. на платіжну картку № [NUMBER] . Станом на 09.06.2024 р. відповідачем не здійснено оплату процентів згідно графіку платежу та не повернуто тіло кредиту. 24.12.2024 р. ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» уклали договір факторингу №24122024, відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача. Станом на дату укладання договору факторингу від 24.12.2024 року №24122024, строк дії договору №1600450 від 10.05.2024 року не закінчився. Вказував, що загальна сума заборгованості [PERSON] за договором №1600450 від 10.05.2024 р. склала 160 000 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 25 000 грн., нарахованих процентів первісним кредитором 85\~500 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» 49\~500 грн. [PERSON] не виконав свого обов`язку щодо повернення наданого його кредиту в строки, передбачені кредитним договором. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 160\~000 грн. та понесені судові витрати. Також просив на підставі ч.10, ч.11 ст.265\~ЦПК України органу, що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ст.625 ЦПК України. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, щодо проведення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив, а також не подав відзиву на позов. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, відповідно до ч.1 ст.280\~ЦПК України,\~суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що що 10.05.2024 р. між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено договір №1600450 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого сума наданого відповідачу кредиту становить 25 000 грн. (п.1.3 договору), строк кредиту 360 днів (п.1.4 договору). Періодичність сплати процентів кожні 30 днів. Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що на умовах, встановлених договором товариство зобов`язується надати споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип процентної ставкифіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: - стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору (п.п.1.5.1 договору). Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п.1.6 договору). Відповідно до п.2.1 договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки № [NUMBER] ). Підпунктом 5.4 договору передбачено, що у разі затримання споживачем сплати процентів та/або частини кредиту (якщо таке повернення (виплата) частини кредиту передбачена графіком платежів) щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Відповідно до реквізитів Договору №1600450 від 10.05.2024 р., укладеного між сторонами, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Т267». Відповідно до довідки ТОВ «Пейтек Україна» від 15.01.2025 р. №20250115-2606 між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Пейтек Україна» було укладено договір про переказ коштів №06062022-1 від 2022-06-06. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта: 10.05.2024 р. о 00:14:33 на суму 25\~000\~грн. на платіжну картку № [NUMBER] . Даючи оцінку спірному правочину, суд враховує наступне: Так, згідно із ч.1 ст.202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом частини першої та другоїстатті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першоїстатті 207\~ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно частини першоїстатті 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннямистатті 627 ЦК Українивідповідно достатті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог частини першоїстатті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із дослідженого судом договору №1600450 від 10.05.2024 р. про надання коштів на умовах споживчого кредиту встановлено, що договір укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Положеннями ч.1, ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Стаття 12 Закону України«Про\~електроннукомерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як було встановлено судом, договір №1600450 від 10.05.2024 р. про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України\~«Про електронну\~комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог\~ст.12 вказаного Закону, а саме з боку кредитодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, а з боку позичальника за допомогою одноразового ідентифікатору (Т267), та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Із копії договору видно, що [PERSON] як позичальник за кредитним договором, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши відповідачу персональні дані (РНОКПП, номер паспорту, місце проживання, реквізити платіжної картки № [NUMBER] ). Відповідно до ч.1 ст.638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК Українивизначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 526 ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно достатті 610 ЦК Українипорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання. 24.12.2024 р. ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» уклали договір факторингу №24122024, відповідно до умов якого ТОВ «Слон Кредит» за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (п.1.1 договору факторингу). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 24.12.2024 р. до договору факторингу №24122024 від 24.12.2024 р., ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1600450 від 10.05.2024 р. Пунктом 1 ч.1 ст.512\~ЦК України передбачено, щокредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК Українидо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1077\~ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1081\~ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч.1 ст.1082\~ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Отже, ТОВ «ФК Фінтраст Капітал» у визначеному Законом порядку набуло право вимоги до [PERSON] . Позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» посилався на те, що загальна сума заборгованості [PERSON] за договором №1600450 від 10.05.2024 р. склала 160 000 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 25 000 грн., нарахованих процентів первісним кредитором 85\~500 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» 49\~500 грн. Розглядаючи доводи сторін щодо дійсного розміру заборгованості, суд виходить із наступного. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно частини першої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048ЦК України). Частиною другоюстатті 1054 ЦК Українивстановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. Факт одержання коштів [PERSON] підтверджується листом ТОВ «Пейтек» №20250115-2606 від 15.01.2025 р. та листом АТ «Приват банк» від 11.09.2025 р. №20.1.0.0.0/7 250904/68866-БТ, відповідно до яких на рахунок [PERSON] було перераховано 10.05.2024 р. грошові кошти у сумі 25\~000 грн. Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковими до виконання. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти (суму позики) не повернув, унаслідок чого у нього виникла заборгованість. Положеннями статей 1046, 1049\~ЦК України унормовано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК Українипро виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Отже, за умовами укладеного сторонами договору №1600450 від 10.05.2024 р. ТОВ «Слон Кредит», як фінансова установа, надало [PERSON] грошові кошти, а останній зобов`язався повернути кредит у повному обсязі (п.1.2 договору). В укладеному між сторонами кредитному договорі сторони узгодили розмір процентної ставки 1,5 % в день. Згідно з п.1.4 кредитного договору строк кредитування 360 днів. Умовами договору не передбачено можливості пролонгації його дії. Із поданої до суду позовної заяви вбачається, що проценти за договором було нараховано за період з 10.05.2024 р. по 05.05.2025 р. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, статтю 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» доповнено частиною п`ятою наступного змісту: «максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Пунктом 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І\~цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Враховуючи, що кредитний договір №1600450 укладено 10.05.2024 р., тобто після набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Разом із цим, пунктом 17 Прикінцевих та\~перехідних положень\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» встановлено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Отже, на підставі частини п`ятої статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто з 20 серпня 2024 р. максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 не може перевищувати 1%. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). Отже, в даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми. Оскільки Закон України\~№ 3498-ІХ набрав чинності 24 грудня 2023 р. та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження обмеження максимального розміру денної процентної ставки, в період з 24 грудня 2023 року до 22 квітня 2024 року максимальний розмір денної процентної ставки складає 2,5 %, в період з 22 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року 1,5 %, а з 20 серпня 2024 року 1 %. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту. А тому розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 05.05.2024 р. у частині нарахування процентів за користування кредитом повинен бути здійснений наступним чином: за період з 10.05.2024 р. по 19.08.2024 р. (101 днів) 25 000 х 1,5% х 101 = 37 875 грн.; за період з 20.08.2024 р. по 05.05.2025 р. (дата закінчення дії договору) (259 дні) 25 000 х 1% х 259 = 64 750 грн.; А всього розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором №1600450 від 10.05.2024 р. у частині нарахування процентів за користування кредитом становить 102\~625 грн. (37\~875+64 750). З урахуванням вищевикладеного, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №1600450 від 10.05.2024 р. складає 127\~625 грн., з яких: 25\~000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 102\~625 грн. заборгованість за нарахованими процентами. Окрім того, позивач просив на підставі ч.10, ч.11 ст.265 ЦПК України\~органу, що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ст.625 ЦПК України. Згідно із ч.10 ст.265\~ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Відповідно до ч.11 ст.265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Із аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, вказана стаття є нормою процесуального права, яка не містить імперативного характеру, тобто у суду не має обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування відсотків або пені до моменту виконання судового рішення, така вимога може бути задоволена судом, тільки коли суд вважатиме за доцільне застосування такої норми права. Зважаючи на наведені положення процесуального закону, зазначення в рішенні суду при вирішенні справи по суті положення про нарахування відповідних відсотків та пені до моменту виконання рішення є процесуальною процедурою, пов`язаною насамперед з виконанням рішення, відтак не є самостійною позовною вимогою. Здійснення таких нарахувань, передбачені ч.10 та ч.11 ст.265 ЦПК України, є дискреційним повноваженням суду, оскільки вказані норми встановлюють не обов`язок, а право суду зазначити в рішенні про здійснення таких нарахувань. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п.1 ч.3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано: договір про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024 р., укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М., ордер на надання правничої допомоги, згідно якого адвокат Столітній М.М. надає правову допомогу ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на підставі договору №10/12-2-24 від 10.12.2024 р., копію свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю, згідно якого адвокат Столітній М.М. має право на заняття адвокатською діяльністю, заявку №9478 на виконання доручення до Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024 р. про надання послуг професійної правничої допомоги у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1600450 від 10.05.2024 р., укладеним між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] ; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Столітнім М.М. на виконання умов договору про надання правової допомоги 10/12-2024 від 10.12.2024 р., відповідно до якого вартість наданих послуг становить 10 000 грн.; акт №9478 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 10/12-2024 від 10.12 2024 р. У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 р. у справі № 757/29103/20-ц зазначено, що витрати за адвокатські послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи. Велика палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №206/4841/20 звернула увагу на те, що при вирішенні питань про відшкодування витрат на професійну правову допомогу та покладення на сторони судових витрат має враховуватися принцип пропорційності задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги «ФК «Фінтраст Капітал» задоволенню частково на 79,77%, витрати на правничу допомогу в розмірі 7 977,00 грн. підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь «ФК «Фінтраст Капітал». Відповідност. 141 ЦПК Україниу разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1\~931,35 грн.

Outcome: partial