Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , звертаючись з позовом до суду, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , мотивуючи свої вимоги тим, що з 2014 року відповідач сестра позивача [PERSON] проживала разом із [PERSON] без реєстрації шлюбу, від вказаних відносин у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] та [PERSON] не справлялись із вихованням дитини, в 2017 році позивач вимушена була забрати дитину проживати до себе. З дозволу батьків на початку воєнний дій позивач разом із дитиною виїхали за кордон, а на початку вересня 2023 року повернулись до України. В листопаді 2023 року відповідач забрала дитину до себе, на той час відповідач вже не проживала із [PERSON] . В квітні 2024 року позивачу зателефонувала відповідач і повідомила, що у неї забрали дитину, у зв`язку з чим позивач звернулась до дитячого будинку і забрала дитину до себе, з того часу дитина продовжує проживати із позивачем та її чоловіком, перебуває на їх утриманні. Відповідач вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її життям та здоров`ям, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, матеріально не утримує. Весь час малолітня дитина проживає у сім'ї позивача та перебуває на її повному матеріальному забезпеченні, тому позивач звернулась з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та зобов`язано третю особу Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської в місті Києві районної державної адміністрації надати в підготовче засідання висновок про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2025 року підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду по суті вимог. Позивачем [PERSON] надано до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримано в повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день та час засідання повідомлений заздалегідь та належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Батьки несуть відповідальність за виховання своїх дітей. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Згідно положення статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на викладене батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що за даними свідоцтва про народження, виданого Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 12 червня 2024 року, актовий запис № 3668, [PERSON] та [PERSON] мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . (а.с. 7-9) За даними свідоцтва про шлюб, виданого Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 12.04.2025 року, актовий запис № 277, [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб із [PERSON] , [INFO] . (а.с. 10) Наказом Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.05.2024 року № 11, тимчасово влаштовано малолітню [PERSON] , [INFO] , в родині тітки [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на період з 20 травня 2024 року по 20 травня 2025 року. (а.с. 13) Згідно сповіщення сім`ї № 365 від 25.12.2024 року, [PERSON] , [INFO] , стрілець 2 відділення 2 взводу 3 стрілецької роти в*ч [NUMBER] під час бойового зіткнення з ворогом поблизу н.п. Рівнопіль, Волноваського р-ну, Донецької області зник безвісти 21.12.2024 року. (а.с. 12) Наказом Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 29.05.2025 року № 11, тимчасово влаштовано малолітню [PERSON] , [INFO] , в родині тітки [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на період з 21 травня 2025 року по 25 листопада 2025 року; батько дитини [PERSON] згідно сповіщення сімї № 365 від 25.12.2024 року є зниклим безвісти з 21.12.2024 року; мати дитини [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків, згідно Акту обстеження умов проживання від 26.05.2025 року № 808, встановлено факт батьківського піклування. (а.с. 14-15) Згідно характеристики, складеної Ліцеєм № 234 Дніпровського району м. Києва від 27.05.2025 року, [PERSON] до уроків готується систематично, має схильність до предметів всіх циклів, уміє логічно мислити, аналізувати, робити правильні висновки, ввічлива, врівноважена, доброзичлива, толерантна, чемна, має добрий фізичний розвиток. Тітка [PERSON] цікавиться навчанням Злати, відповідально ставиться до виховання дитини у сім`ї, регулярно відвідує батьківські збори та інші навчально-виховні заходи. (а.с. 16) Згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.10.2025 року (протокол засідання Комісії від 08.10.2025 року № 19), враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної, орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що вона ухилилась від виховання та утримання дитини. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» наголошується, що взаємне задоволення від спільного перебування батьків і дітей є фундаментальним елементом сімейного життя, а тому втручання до нього має відбуватися у вузьких рамках, визначених статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що, незважаючи на певний вільний розсуд держави в справі відібрання дітей під державну опіку, відбирання дітей від батьків означає відрізання дітей від свого коріння, що може бути виправданим лише у виняткових випадках. У той же час, як вбачається зі змісту рішень Європейського суду з прав людини «Z та інші проти Сполученого Королівства» від 10 травня 2001 року та «A. проти Сполученого Королівства» від 23 вересня 1998 року, в контексті вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод держава повинна приділяти особливу увагу захисту дітей від поганого поводження з боку інших осіб, у тому числі шляхом здійснення своєчасних превентивних заходів. Беручи до уваги стандарти Європейського суду з прав людини інтереси малолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім`ї. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, приймаючи до уваги Висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.10.2025 року (протокол засідання Комісії від 08.10.2025 року № 19), суд дійшов висновку щодо правомірності вимог позивача про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , - з підстав самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого ухилення від виховання та утримання дитини, відсутності бажання на виконання батьківських обов`язків, на спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, відсутності прояву інтересу до внутрішнього світу дитини, її подальшої долі. Разом з тим, суд ураховує, що відповідно до положень статей 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідач, як мати дитини, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлена права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Враховуючи наведене та

Outcome: approved