Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

ТОВ «ФК «ЄАПБ», в особі свого представника за довіреністю Канак М.С. звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики №\~75566626 від 14.05.2021 в загальній сумі 21\~174 грн 66 коп. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 14.05.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] укладений договір позики №\~75566626, на підставі якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 14 000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Внаслідок порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів за ним утворилась заборгованість. 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладений договір факторингу №\~14/06/21, на підставі реєстру прав вимоги №\~11 від 27.10.2023 до такого договору право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». У зв`язку з порушенням відповідачем порядку повернення кредитних коштів за нею утворилась заборгованість в розмірі 21 174 грн 66 коп., з яких: 14 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 7 174 грн 66 коп. заборгованість за відсотками. Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 21 174 грн 66 коп., а також судовий збір по справі та витрати на правничу допомогу. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.05.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк на усунення зазначених у мотивувальній частині ухвали недоліків сім днів з дня її отримання. На виконання ухвали суду представником позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Совою Ю.М. 09.06.2025 подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.06.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.09.2025 частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у АТ КБ «Приватбанк» Представник позивача Канак М.С. в судове засідання не з`явилась, натомість у прохальній частині позовної заяви зазначила, що просить здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача і у випадку неявки відповідача у судове засідання ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзиву на позовну заяву не подавала, жодних заяв чи клопотань до суду не направляла, причини неявки суду не відомі. Судова повістка про виклик у судове засідання була доставлена до її електронного кабінету, а також направлялась останній засобами поштового зв`язку, однак повернулась до суду без вручення відповідачу із зазначенням підстав її повернення оператором поштового зв`язку АТ «Укрпошта» - «адресат відсутній за вказаною адресою». Додатково судом вживались заходи із повідомлення відповідача шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Враховуючи зазначене, на підставі ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.10.2025, враховуючи положення ч. 4 ст.\~223, ч. 1 ст.\~280 ЦПК\~судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані позивачем докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) 15.05.2021 укладений в електронній формі договір позики №\~75566626, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором sgXuCTaI3W. Згідно умов вищевказаного договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (позику) в сумі 14\~000 грн строком на 30 днів шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцеві плату (проценти) від суми позики. Відповідачу 14.05.2025 було надано кредитні кошти в сумі 14 000 грн шляхом їх перерахування на його платіжну картку №\~ [NUMBER] , що підтверджується листом №\~20.1.0.0.0/7-250929/74239-БТ від 02.10.2025, наданим АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду від 17.09.2025. Між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 14.06.2021 укладений договір факторингу №\~14/06/21, на підставі реєстру прав вимоги №\~11 від 27.10.2023 до такого договору до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги заборгованості до боржників, які зазначені в реєстрі боржників, в тому числі і право вимоги заборгованості за договором позики №\~75566626 від 14.05.2021, укладеним із [PERSON] . Розмір кредитної заборгованості відповідача складав 21 174 грн 66 коп., з яких: 14 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 7 174 грн 66 коп. заборгованість за відсотками. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за договором позики №\~75566626 від 14.05.2021, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.\~203\~ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК\~України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1\~ч.\~5\~ст.\~3\~Закону\~України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~1054\~ЦК\~України за\~кредитним договором\~банк або\~інша фінансова\~установа (кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірах та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти (ч.\~1\~ст.\~1048\~ЦК України). Згідно із ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики №\~75566626 від 14.05.2021, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором sgXuCTaI3W. На підставі такого договору відповідачем 14.02.2021 отримані кредитні кошти в розмірі 14 000 грн, які вона зобов`язувалась повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом. В такому кредитному договорі, зокрема у п. 18 містяться всі ідентифікуючі дані відповідача. Статтею 509 ЦК\~України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно\~ст.\~1049\~ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] отримала від первісного кредитора грошові кошти за договором позики №\~75566626 від 14.05.2021 в сумі 14\~000\~грн, однак внаслідок невиконання зобов`язання у відповідача утворилася заборгованість в загальній сумі 21 174 грн 66 коп., із яких 14 000 грн заборгованість за тілом кредиту, 7 174 грн 66 коп. заборгованість за відсотками. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 2 договору сторони погодили, що позикодавець зобов`язується передати 14.05.2021 позичальнику у власність грошові кошти (позику) в сумі 14\~000 грн строком на 30 днів до 13.06.2021 шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити позикодавцеві плату (проценти) від суми позики. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що строк дії договору складає 30 днів, тобто з 14.05.2021 до 13.06.2021, а отже аналіз змісту позовних вимог та підстав позову свідчить, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми процентів, обчислених за період з 14.05.2021 до 13.06.2021, ґрунтуються на приписах ч. 2 ст. 625 ЦК та п. 2 договору. Згідно з наданими позивачем розрахунками станом з дати видачі кредиту (з 14.05.2021) до закінчення строку, на який він виданий (до 13.06.2021) загальний розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами складає 3\~428 грн 60 коп., а тому правомірними були б вимоги лише щодо стягнення суми процентів саме у такому розмірі. Роблячи такі висновки, суд враховує те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.\~2 ст. 1050 ЦК України (постанова Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №\~444/9519/12). Водночас із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем було здійснено погашення заборгованості за договором позики на загальну суму 28\~914 грн 54\~коп. Таким чином, зобов`язання відповідача щодо повернення позики та відсотків за користування нею виконане перед первісним кредитором у повному обсязі. Сам лише бездоказовий факт констатації наявності заборгованості не може слугувати підставою для задоволення позову. Перехід права вимоги та формалізація певного розміру заборгованості у договорі факторингу №\~14/06/21 від 14.06.2021 та додатках до нього, не звільняє ТОВ «ФК «ЄАПБ» від доказування наявності у [PERSON] заборгованості за договором позики № 75566626 від 14.05.2021 та її розміру. Відповідач не є стороною договору відступлення права вимоги, тобто визначений у витягу з реєстру боржників № 11 від 27.10.2023 до договору факторингу розмір заборгованості із нею не узгоджувався, його обґрунтованість відповідачем не перевірялася. Про те, що сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову йдеться у Постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 2-879/13. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах. Окрім цього Верховний Суд зауважив, що сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс (п. 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18). Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №\~910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №\~902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Враховуючи викладене, суд, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують ту обставину, що відповідачем було виконано її зобов`язання перед первісним кредитором щодо повернення суми позики та відсотків за користування нею у повному обсязі, а тому заборгованість за договором позики №75566626 від 14.05.2021 у відповідача відсутня. З огляду на вказане, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат також не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного і

Outcome: dismissed