Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 09 вересня 2003 року вона з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Дубриницької сільської ради Перечинського району Закарпатської області, актовий запис № 09 від 09 вересня 2003 року. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей син [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею. Вказує на те, що відповідач тривалий час перебуває на заробітках у Чеській Республіці, однак ніколи не надсилав достатньо грошей для того, щоб належним чином утримувати доньку. Для отримання від відповідача якихось коштів, їх постійно треба випрошувати. На неодноразові прохання дитини, що їй потрібні гроші на одяг, відповідач постійно відмовлявся, посилаючись на відсутність грошей, зміну роботи тощо. У лютому 2025 року, на прохання доньки, він надіслав 1 200 грн. Їй відомо, що [PERSON] заробляє чималі кошти, при цьому аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчих документах не має, інших працездатних батьків, повнолітніх дочки, сина немає, відтак в змозі допомагати їй утримувати та забезпечувати їх спільну дочку. Оскільки вона працевлаштована, проте самотужки утримувати шістнадцятирічну дитину їй дуже важко, тому просить позов задовольнити.\~ Ухвалою судді Перечинського районного суду від 08 квітня 2025 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Також зазначила, що відповідач більше трьох років знаходиться на заробітках у Чеській Республіці, не повертаючись додому в Україну. Вона безпосередньо знає про його роботу та заробіток, оскільки декілька раів була разом з ним на спільній роботі, допомагаючи йому. Більше двох років тому він придбав автомобіль марки Audi A6 Allroad Quattro C6. За їх спільно прожиті роки вона гарно вивчила відповідача, а саме його бажання ні в чому собі не відмовляти. Враховуючи те, що їх шістнадцятирічна донька закінчує 11 клас Дубриницького ліцею, після чого має намір вступити на медичний факультет УжНУ, то на це потрібні значні кошти. З початку навчального року нею було найнято двох репетиторів (потрібно ще одного) для належної підготовки для вступу до університету. Крім цього, закінчення школи також потребує витрат: шкільний альбом, відповідний одяг, випускна сукня та інше, і це вже не враховуючи, що дівчина-підліток хоче належним чином бути одягнена та взута. Вона працює, але навіть на її досить немалу зарплату їй взагалі не вистачає тих коштів, щоб покрити всі витрати, так як кошти ідуть не лише на дитину, а й на комунальні сплати, їжу, періодичне лікування тощо. А тому враховуючи вище наведене, а також те, що відповідач заробляє не малі кошти, перебуваючи на заробітках, більше утриманців немає, аліменти нікому не сплачує, тому вона просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, адже 10 000 грн це для відповідача лише 200 євро, які він, як мінімум, витрачає у місяць на цигарки.\~\~\~\~\~ Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, відзив не подав, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223, ст. 280-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Суд встановив, що 09 вересня 2003 року у с. Дубриничі Перечинського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 09. Від даного шлюбу у них [INFO] народилася донька [PERSON] . Позивач [PERSON] та її донька [PERSON] , [INFO] , учениця 11 класу Дубриницького ліцею, проживають за адресою: [ADDRESS] . Також суд встановив, що відповідач у повній мірі не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки. Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Отже, враховуючи те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3 196 гривень Отже, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину від 6 до 18 років становить 1 598 грн. Таким чином, враховуючи наведене, вимоги ч. 1 ст. 182 СК України, а також те, що достовірних відомостей про заробіток (дохід) відповідача у суду немає, тому виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, беручи до уваги ненадання відповідачем жодних доказів на спростування вимог позивачки, суд вважає за можливим визначити розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 6 000 грн щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне. Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Відповідно до ч. 6 ст. 141 цього Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Таким чином, оскільки позивач у справі про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, тому з врахуванням ціни позову суд приходить до висновку, що судовий збір, який би мала понести позивач у розмірі 1 211,20 грн, підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: partial