Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що 07.08.2021р., о 19 год. 30 хв., автомобілем «ГАЗ 3302» д.н.з. [NUMBER] , яким керував відповідач, скоєно ДТП, у результаті якого застрахований позивачем автомобіль «Intercargo Truck Fl 1121», д.н.з. [NUMBER] (п/п №16 у бордеро №65_09 до генеральної угоди №250598470.14), що належить ТОВ «ОТП Лізинг», під керуванням [PERSON] , отримав механічні ушкодження. Згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва по справі №759/19881/21, ДТП мала місце внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм [PERSON] ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. На умовах\~договору страхування\~страховик оплачує\~вартість відновлювального\~ремонту застрахованого\~автомобіля,\~у зв`язку\~з чим\~страхове відшкодування\~на підставі\~акту здачі-прийняття\~робіт №К-024990\~від 09.09.2022р.,\~відповідно до\~страхового акту\~№7792594\~від 31.12.2024р.,\~склало 43051\~грн.\~46\~коп. на користь потерпілої сторони. Цивільна відповідальність відповідача застрахована не була. У зв`язку з викладеним позивач просив стягнути з відповідача 43051 грн. 46 коп. матеріальної шкоди, а також судові витрати по справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 09 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача досудового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, правом на подачу письмового відзиву на позов не скористався. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] 07 серпня 2021 року, близько 19 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 3302» д.н.з. [NUMBER] в м. Києві, на перехресті вул. 9 Травня та вул. Тулузи, в порушення вимог п.п. 16.11 Правил дорожнього руху (далі Правил), рухаючись на перехресті нерівнозначних доріг, а саме по другорядній дорозі, не надав перевагу в русі автомобілю «ІНТЕРКАРГО» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є ТОВ «ОТП Лізинг», (водій [PERSON] ), який рухався по головній дорозі, та здійснив з ним зіткнення, в результаті чого вказані автомобілі були пошкоджені. 25 грудня 2014 року між ТОВ «ОТП Лізинг» та ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» був укладений Генеральний договір добровільного страхування засобу транспорту, цивільної відповідальності та від нещасних випадків № 250598470.14, за яким застраховано транспортний засіб - автомобіль «Intercargo Truck Fl 1121», д.н.з. [NUMBER] (п/п №16 у бордеро №65_09 до генеральної угоди №250598470.14). Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 23 вересня 2021 року у справі про адміністративне правопорушення № 759/19881/21 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за якою накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 850 грн.. На умовах договору страхування страховик оплачує вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, у зв`язку з чим страхове відшкодування на підставі акту здачі-прийняття робіт №К-024990 від 09.09.2022р., відповідно до страхового акту №7792594 від 31.12.2024р., склало 43051 грн. 46 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №626 від 08.01.2025р. 19 березня 2020 року рішенням Загальних зборів акціонерів було прийняте рішення про зміну назви ПрАТ АСК ІНГО Україна на Акціонерне товариство Страхова компанія ІНГО. Згідно із ч. 1 ст. 108 Закону України «Про страхування», Страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Ст. 993 Цивільного кодексу України зазначає, що до страховика (Позивач в нашому випадку), який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Ч. 3 цієї ж статті зазначає, що збитки відшкодовуються у повному обсязі якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Враховуючи вищевикладене, а також те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована, до позивача перейшло право вимоги, яке потерпілий має до особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки винним у вчиненні ДТП, що мала місце 07.08.2021 року, є відповідач, то позивач набув права вимоги відшкодування збитків до відповідача. Такі ж положення закріплені у статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідачки не була застрахована, то у AT «CK «ІНГО» виникло право вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за нанесену шкоду. Згідно з положеннями ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 22 Закону України «Про страхування», позивач отримав право вимоги на таке відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми завданої шкоди в розмірі 43051,46 грн., підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved