Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог вказує, що з 24.09.2006 року по 10.03.2025 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу у них народилось двоє дітей, які проживають з нею. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дітей у достатньому розмірі не надає. [PERSON] здоровою та працездатною особою. З наведених вище підстав та з посиланням на приписи ст. 181 СК України, позивач просить суд постановити рішення про щомісячне стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки та сина у розмірі по 5 000 грн. на кожну дитину. Ухвалою суду від 03.07.2025 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження. 28.08.2025 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, в якому останній заперечує позовні вимоги. Зазначає, що твердження про те, що він не бере участі у вихованні дітей не відповідає дійсності. Після розлучення він проживає з ними за адресою [ADDRESS] . Син сторін з 01.09.2025 року перебуває у футбольній дитячій академії ФК «Шахтар» Донецьк. Академія надає дитині безкоштовне проживання та харчування. Футбольний інвентар він купує за власні кошти. Крім того, [PERSON] оплачує проїзд дитині з м. Києва до м. Луцька, щомісячно перераховує гроші на картковий рахунок сина. Донька сторін зареєстрована та проживає з ним, він щомісячно перераховує кошти на її картковий рахунок. Враховуючи вказані обставини, обов`язок сплати аліментів має бути покладено саме на позивача. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечив. Надав пояснення аналогічні викладеному у письмовому відзиві на позов. Додатково вказав, що їх спільна донька [PERSON] під час перебування їх у шлюбі проживала в трикімнатній квартирі його батьків, яка знаходиться по сусідству з його однокімнатною квартирою. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.09.2006 року по 10.03.2025 року (а.с.9-10). Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З довідки Опорного закладу освіти «Щасливський академічний ліцей» Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області №102 від 05.06.2025 року вбачається, що [PERSON] навчається у Щасливському академічному ліцеї у 6-є класі. З матеріалів справи слідує, що син сторін перебуває у футбольній дитячій академії ФК «Шахтар» Донецьк з 01.09.2025 року, що не заперечується сторонами. Академія надає дитині безкоштовне проживання та харчування. Згідно свідчень свідка [PERSON] (хресна матір [PERSON] ) [PERSON] наразі проживає з позивачем, яка її забезпечує (купує одяг, продукти харчування). Даниїл по приїзду до м. Луцька також проживає з матір`ю. Відповідач у достатньому розмірі не надає кошти на утримання дітей (якщо здійснює якісь витрати, то відправляє позивачу рахунок для погашення нею половини витрачених ним коштів). Допитана у суді [PERSON] пояснила суду, що понад два місяці проживає з матір`ю. Її брат по приїзду до м. Луцька теж перебуває з ними або батьком. Батько приймає участь у їх вихованні. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому у частині другій статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» встановлено, що з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні, дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Під час судового розгляду не встановлено обставин щодо поганого стану здоров`я дітей. Позивач доказів протилежного суду не надала. Враховуючи встановлені обставини, суд виходить з того, що діти проживають разом із позивачем. Суд зауважує, що місце реєстрації особи за певним місцем не є тотожним поняттю місця проживання. Станом на дату розгляду справи донька сторін [PERSON] досягнула віку [INFO] , а син [PERSON] - 12 років. Згідно ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За приписами частини третьої\~статті 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відтак, довідка про наявність місця реєстрації відповідача та дітей за адресою [ADDRESS] не є беззаперечним доказом проживання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] за цією адресою. З досліджених письмових доказів суд позбавлений можливості достовірно встановити які саме витрати несе позивач на утримання дітей. Разом з тим, суд ураховує, що витрати кожної людини на продукти харчування, проїзд та інші додаткові витрати для життя є беззаперечними, оскільки для власного існування та навчання, будь-яка людина повинна повноцінно харчуватися, купувати одяг та взуття, засоби гігієни та миючі засоби, оплачувати вартість мобільного зв`язку та Інтернету, а це потребує певних коштів. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають є загальновідомими та не потребують доказування. Аналіз досліджених судом матеріалів справи дає підстави для висновку, що діти сторін потребують матеріальної допомоги батьків. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є особою працездатного віку, фізично здоровий, інших осіб на утриманні немає. В сукупності оцінених судом доказів є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та зобов`язаний згідно із законом належним чином забезпечувати і утримувати її. Суд також зауважує, що стороною відповідача не надано відомостей про доходи, внаслідок чого, суд позбавлений можливості оцінити співвідношення заявленого розміру аліментів та поточних витрат відповідача в грошовому виражені. Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд ураховує твердження відповідача про наявність факту добровільного забезпечення дітей, проте зауважує, що надані [PERSON] копії виписки з рахунків не дають можливості ідентифікувати отримувача коштів у розглядуваному випадку. З урахуванням наявності спору між сторонами з приводу забезпечення дітей та участі у їх матеріальному забезпеченні, суд виходить з того, що його вирішення призведе до правової визначеності та зменшення рівня конфліктності у постійних суперечках між батьками з приводу утримання дітей. На підставі наведеного, враховуючи пріоритетність інтересів дітей, на користь яких стягуються аліменти, їх вік, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, особу відповідача, який є чоловіком працездатного віку та його матеріальне становище, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у розмірі по 4000 грн. на кожну дитину, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. На думку суду, такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного фізичного та соціального розвитку дітей, підтримки їх життєдіяльності на достатньому рівні. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 ч.1 п. 3 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача судовий збір на користь держави, відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: partial