Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

у липні 2025 року [PERSON] , заінтересована особа: Виконавчий комітет Ірпінської міської ради, звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на житло серії № [NUMBER] від 17.02.2015 року, виданого Виконкомом Ірпінської міської ради на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , померлому [PERSON] , попри помилку в його прізвищі в документі (зазначено як [PERSON] замість [PERSON] ), що означає, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , зазначена в свідоцтві про право власності на житло № [NUMBER] від 17.02.2015 року, яке видане Виконкомом Ірпінської міської ради, належала саме померлому чоловіку заявника - [PERSON] , попри помилку в його прізвищі в свідоцтві про право власності на житло № [NUMBER] від 17.02.2015 року, виданому Виконкомом Ірпінської міської ради - як [PERSON] ; зобов`язати органи, що видають правовстановлюючі документи внести відповідні зміни. Заява [PERSON] мотивована тим, що 19.04.2008 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб. [INFO] [PERSON] помер, і після його смерті залишилось спадкове майно - квартира [ADDRESS] . Заявник вказує, що як спадкоємець першої черги після смерті чоловіка, вона звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадщини, однак через помилку в свідоцтві про право власності на житло № [NUMBER] від 17.02.2015 року, виданому Виконкомом Ірпінської міської ради, де прізвище власника квартири (її померлого чоловіка) помилково вказано [PERSON] замість правильного [PERSON] , їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на те, що правовстановлюючий документ формально не підтверджує право власності померлого на зазначене житло, в зв`язку із чим для надання можливості оформлення спадщини необхідно встановити факт належності цього правовстановлюючого документа [PERSON] , заявник просить заяву задовольнити. Ухвалою судді від 16.07.2025 року, після усунення недоліків заяви, відкрито провадження в справі та призначено судове засідання (а.с. 32). Заявник і заінтересовані особи про день, час і місце розгляду справи повідомлені в установленому цивільним процесуальним законодавством порядку, в судове засідання не з`явилися. Від представника заявника до суду надійшла заява, в якій [PERSON] просить провести судове засідання без її та заявника участі. Заяву просить задовольнити. Від Виконавчого комітету Ірпінської міської ради надійшла заява, в якій представник [PERSON] просить справу розглядати без участі Виконавчого комітету Ірпінської міської ради. Пояснень на заяву від Виконавчого комітету Ірпінської міської ради до суду не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19.04.2008 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19.04.2008 року (а.с. 15). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 17.02.2015 року, посвідченого Виконкомом Ірпінської міської ради, квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] - в рівних частках (а.с. 12-13). [PERSON] помер [INFO] (а.с. 14). Постановою від 20.09.2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на ім`я дружини померлого [PERSON] та на ім`я малолітньої доньки померлого - [PERSON] на 1/2 частку майна кожній, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищевказану квартиру (а.с. 11). Згідно з довідкою від 05.04.2024 року вих. № 171/02-14 спадкоємцями після смерті [PERSON] , який помер [INFO] є: дружина померлого - [PERSON] і малолітня донька померлого - [PERSON] (а.с. 5). Звертаючись до суду із вказаною заявою, [PERSON] просить встановити факти належності померлому [INFO] [PERSON] свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 17.02.2015 року та зобов`язати органи, що видають правовстановлюючі документи внести відповідні зміни, посилаючись на те, що в цьому документі допущено помилки при його складанні, а саме неправильно вказано прізвище її чоловіка - співвласника квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Встановлення цього юридичного факту їй необхідно для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з абз. 1 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Однак, заявником не наданожодних належних та допустимих доказів належності саме [PERSON] свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 17.02.2015 року та неможливості внести відповідні зміни до правовстановлюючого документа, а заявляючи вимоги про зобов`язання видати правовстановлюючий документ, [PERSON] не зазначено відповідний орган до повноважень якого відноситься вирішення вказаного питання, при цьому судове рішення повинно стосуватися конкретної особи - певних учасників правовідносин, і не може бути безособовим. Крім того, суд зазначає, що відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 273 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Однак, заявником не доведено, що встановлення даного факту - належності свідоцтва про право власності на житло серії № [NUMBER] від 17.02.2015 року, виданого Виконкомом Ірпінської міської ради на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , померлому [PERSON] , породжує для неї будь-які юридичні наслідки. До того ж, за змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та потреба в такому захисті виникає тоді, коли зазначені права порушені, невизнаються чи оспорюються іншими особами, натомість заявником не надано суду ні одного підтвердження того, що факт належності саме [PERSON] свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 17.02.2015 року оспорюється будь-якими особами, установами чи організаціями. Також встановлення факту належності [PERSON] , померлому [INFO] свідоцтва про право власності на житло суперечить вимогам ст. 4 ЦПК України, оскільки судом не може вирішуватися питання про права особи, яка не є учасником процесу, при цьому згідно з п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника, а відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. За таких обставин, оцінюючи всі докази, які були досліджені в судовому засіданні в їх сукупності та приймаючи до уваги те, що вимога заявника про встановлення факту належності [PERSON] , померлому [INFO] свідоцтва про право власності на житло суперечить положенням цивільного законодавства, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed