Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Представник позивача, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», Бистрякова А.С. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 102890309 від 16.09.2023 року в розмірі 30\~016,00 грн. та судових витрат в розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 16.09.2023 року між ТОВ «Мілоан» і [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 102890309 (надалі Кредитний договір), за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 10\~000,00 грн. 120 днів з 16.09.2023 року по 14.01.2024 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Договір був укладений в електронній формі в порядку передбаченому\~Законом України «Про електронну комерцію». Підтвердженням добровільного укладання вказаного Договору є Анкета-заява відповідача на отримання кредиту № 102890309 від 16.09.2023 року, заповнена нею особисто. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконало в повному обсязі, однак відповідач в порушення умов Кредитного договору взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 30\~016,00 грн. В подальшому, 26.03.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 106-МЛ/Т, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до [PERSON] за Кредитним договором № 102890309 від 16.09.2023 року. З огляду на викладене, представник просить стягнути на користь позивача із відповідача заборгованість за Кредитним договором № 102890309 від 16.09.2023 року в розмірі 30\~016,00 грн., з яких заборгованість за сумою кредиту - 6\~000,00 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків - 22\~686,00 грн., прострочена заборгованість за комісією - 1\~330,00 грн. та стягнути судові витрати в розмірі - 2 422,40 грн. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.05.2025 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник відповідача [PERSON] адвокат Цвігун Т.С. направила суду відзив на позов, в якому зазначила, що оскільки позивач здійснювала платежі за користування отриманих нею кредитних коштів, то в частині щодо стягнення простроченої заборгованості за сумою кредиту у розмірі 6\~000,00 грн. вимоги позивача визнає, однак заперечує щодо стягнення з відповідача простроченої заборгованості за сумою відсотків у розмірі 22\~686,00 грн., оскільки платежі на погашення відсотків остання здійснювала і загалом сплатила 4\~000,00 грн., що підтверджується наданим розрахунком позивача. При цьому вважає, що встановлюючи для її довірительки денну ставку за користування кредитом протягом пільгового періоду у розмірі 1,40%, та протягом поточного періоду у розмірі 3%, позивачем порушені її права, як споживача, адже позивач, користуючись тим, що перебуває у більш вигідному положенні відносно неї, запропонував таку ставку за користування кредитом, що є несправедливим у розумінні положень ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечать обмеженням, встановленим ст.2 Закону України «Про споживче кредитування», тому порушують принципи розумності добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлюють вимоги щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставку НБУ та становить більше ніж 15% простроченого платежу. Вказана вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені і не відповідають передбаченим у ч.3 ст.509 та ч.1,2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. З огляду на вищезазначене, вважає, що вказаний позивачем розмір простроченої заборгованості за сумою відсотків у розмірі 22\~686,00 гри. може бути зменшений судом до розміру 4\~000,00 грн., який вже сплачений відповідачем, а тому в цій частині просить в задоволенні позову відмовити. Окрім того, вважає, шо не підлягає до задоволення позовна вимога щодо стягнення з її довірительки простроченої заборгованості за комісією у розмірі 1\~330,00 грн., оскільки позивач, зазначаючи як підставу стягнення даних грошових коштів - це нарахування комісії, фактично не обґрунтував жодним чином, з чого складається дана комісія: які види послуг конкретно стягуються вказані грошові кошти та за який період. При цьому, позивач не звернув увагу, що відповідач вже здійснювала платежі, а саме сплата грошових коштів за сумою кредиту, відсотків за кори+стування кредитом, пролонгація кредиту, за проведення яких відповідач сплачувала послуги банківській установі. Як вбачається зі змісту п.1.5.1 Договору про споживчий кредит (Кредитного договору) № 102890309 від 16.09.2023 року відповідач погодив комісію «за надання кредиту» в розмірі 1 330,00 гри., тоді як у договорі позивач не зазначив та не надав доказів, переліку додаткових послуг «за надання кредиту», їх погодження зі споживачем при укладенні Кредитного договору, а встановлення такої комісії за сам факт надання кредиту Законом України «Про споживче кредитування» не передбачено. Ураховуючи, що кредитор не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні Кредитного договору, то положення Кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату комісію за надання кредиту є - нікчемними відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». На підставі вищевикладеного, вважає, що нарахована позивачем заборгованість за комісією в розмірі 1 330,00 грн., стягненню не підлягає. З огляду на викладене, просить позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором задовольнити частково, а саме: стягнути заборгованість лише за тілом кредиту у розмірі 6\~000,00 грн., в задоволенні решти позовних вимог просить відмовити. Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» Кривенко Д.О. в судове засідання не з`явився, направив суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі та просив справу розглядати за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] та її представник адвокат Цвігун Т.С. не з`явилися, також направили суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають частково, зокрема за тілом кредиту, в решті просять суд відмовити. Положеннями ч.2\~ст.247 ЦПК України\~передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши позовну заяву, матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Так, 16.09.2023 року між ТОВ «Мілоан» і [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 102890309 (надалі Кредитний договір), за умовами якого, відповідач отримала кредит у розмірі 10\~000,00 грн. строком на 120 днів з 16.09.2023 року по 14.01.2024 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом протягом пільгового періоду в 30 днів, що настає з дати видачі кредиту і завершується 16.10.2023 року, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 4\~200,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,40% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду, а також поточного періоду в 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 14.0.2024 року, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 27\~000,00 грн., які нараховуються за процентною стандартною ставкою у розмірі 3,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду. Кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, шляхом підписання електронним підписом відповідача з одноразовим ідентифікатором F94200 відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». [PERSON] повністю не виконала грошові зобов`язання у строки, визначені Договором, внаслідок чого, виникла заборгованість в розмірі 30\~016,00 грн., з яких заборгованість за сумою кредиту - 6\~000,00 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків - 22\~686,00 грн., прострочена заборгованість за комісією - 1\~330,00 грн. В подальшому, 25.06.2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір відступлення прав вимоги № 106-МЛ/Т, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача [PERSON] за Кредитним договором №102890309 від 16.09.2023 року. Зазначені обставини підтверджуються: Анкетою-заявою на кредит № 102890309 від 16.09.2023 року; Заявою на отримання кредиту № 102890309 від 16.09.2023 року; Договором про споживчий кредит № 102890309 від 16.09.2023 року; Паспортом споживчого кредиту № 102890309 від 16.09.2023 року; Довідкою про ідентифікацію вих. № б/н. від 14.10.2024 року; Копією платіжного доручення № 72586438 від 16.09.2023 року; Випискою ТОВ «Мілоан» про нарахування та погашення за Кредитним договором № 102890309 від 16.09.2023 року; Випискою ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» з особового рахунку за Кредитним договором № 102890309 від 16.09.2023 року; Договором відступлення прав вимоги № 106-МЛ/Т від 26.03.2024 року; Актом приймання-передачі Реєстру боржників від 26..03.2024 року до Договору про відступлення прав вимоги № 106-МЛ/Т; Додатковою угодою №1 до Договору відступлення прав вимоги № 106-МЛ/Т від 26.03.2024 року; Витягом з реєстру боржників. 21.03.2025 року за вих. № 23454854/3031 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направило [PERSON] письмову претензію (досудова вимога), у якій повідомило про наявність Договору відступлення права вимоги та необхідність сплати заборгованості за кредитом, яка також була проігнорована відповідачем. Відповідно до\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Правовими нормами ст.ст.526,\~527\~і\~530 ЦК України\~визначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином та в установлений термін. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до положень\~ст.205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно вимог \~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до положень ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ч.1\~ст.1055 ЦК України\~визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладення Кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Так, у ст.3 указаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ч.ч.3, 4, 6\~ст.11 цього Закону\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.12\~ст.11 цього Закону\~електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Правовими нормами\~ст.12 цього Закону\~визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до положень ст.ст.12\~і\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У ч.1\~ст.77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Так, із наданих позивачем доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] свого обов`язку належним чином не виконала, своєчасно, в порядку, передбаченому Договором, кошти в повному обсязі не повернула, тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів за укладеним Договором заявлені обґрунтовано. При вирішенні питання щодо розміру заборгованості судом враховується таке. Частиною 1 ст.1048\~ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч.1 ст.1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050\~ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625\~ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048\~ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625\~цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Суд звертає увагу, що позивачем надано детальний розрахунку нарахованих процентів у заявленому розмірі 22\~686,00 грн. за період з 16.09.2023 року по 14.03.2024 року, у зв`язку з чим, аргументи представника відповідача у відзиві на позов щодо вимоги про стягнення простроченої заборгованості за сумою відсотків не знайшли свого підтвердження, тому позов про стягнення заборгованості за сумою відсотків підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості за комісією, то суд зазначає таке. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п.11 ч.1 ст.1\~Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до абзацу ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Згідно із ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до ч.ч.1,2,5\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно із п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.ч.1,2,5\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуттям чинності\~Закону України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії\~Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п.4 ч.1 \~ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином,\~Законом України «Про споживче кредитування»\~безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.11\~Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч.5\~ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до ч.4\~ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) та постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1,2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що позивачем не надано доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладені Кредитного договору, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд приходить до висновку про те, що положення п.1.5.1 Кредитного договору № 102890309 від 16.09.2023 року та Анкети-заява на кредит № 102890309 від 16.09.2023 року, щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту, є нікчемними. Дослідивши надані позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» докази на підтвердження заборгованості за Кредитним договором № 102890309 від 16.09.2023 року та надані представником відповідача докази на спростування зазначеного, відзив на позов, суд вважає, що позов ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором підлягає частковому задоволенню в розмірі 28\~686,00 грн., з яких заборгованість за сумою кредиту - 6\~000,00 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків - 22\~686,00 грн., у стягненні простроченої заборгованості за комісією в розмірі 1\~330,00 грн. слід відмовити. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами\~ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду сплачено 2\~422,40 грн. судового збору в розмірі і суд задовольнив 95,57 % заявлених позивачем позовних вимог від суми 30\~016,00 грн., суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору пропорційна розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2 315,09 грн.

Outcome: partial