Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

15.04.2025 позивач [PERSON] , в особі представника адвоката Надолинського Р.Ф., через систему «Електронний суд», звернувся до суду із позовною заявою до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, третя особа: Запорізька обласна прокуратура про зобов`язання повернути майно, а саме: сейф чорного кольору марки «Browning», серійний номер [NUMBER] . В обґрунтування позову зазначає, що 21.10.2013 на підставі ухвалі слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2013 (справа №335/10911/13-к) за адресою реєстрації місця проживання [PERSON] при досудовому розслідуванні кримінального провадження №12013080000000202 було проведено обшук та вилучено майно, серед якого був сейф чорного кольору марки «Browning», серійний номер [NUMBER] . При досудовому розслідуванні кримінального провадження №12013080000000202, матеріали якого 26.07.2014 відносно [PERSON] були виділені прокурором в окреме провадження № 12014080000000242, рішення про визнання даного сейфу речовим доказом слідчим не приймалось. Слідчим суддею рішення про накладення на даний сейф арешту також не приймалось, оскільки як слідчий, так і прокурор до суду з відповідним клопотанням не звертались. 16.04.2020 Заводський районний суд м. Запоріжжя виніс ухвалу об`єднати кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень у кримінальному провадженні №12014080000000242 з кримінальним провадженням за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] у кримінальному провадженні № 12013080000000202 в одне провадження. Розгляд відповідного об`єднаного кримінального провадження на сьогоднішній день здійснюється колегією суддів Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, справа №335/3706/19. 20.02.2024 захисником Анісімова Є.О. у даній справі було заявлено клопотання про винесення судового рішення повернути [PERSON] майно, серед якого був сейф чорного кольору марки «Browning» серійний номер 004808. В судовому засіданні, прокурор Запорізької обласної прокуратури Якушев Ю.С. не заперечував проти повернення даного сейфу [PERSON] , підтвердивши що дійсно у кримінальному провадженні речовим доказом такий сейф не визнавався та арешт на нього судом не накладався. Суд, 20.02.2024 відмовляючи у задоволенні клопотання про повернення сейфу послався на те, що питання повернення сейфу може бути вирішено в порядку, передбаченому п.1 ч.1 ст.169 КПК України за постановою прокурора, оскільки він визнав таке вилучення майна безпідставним, або шляхом звернення власника майна порядку цивільного судочинства за захистом порушених прав. Відповідна ухвала суду апеляційному оскарженню, не підлягала. Листом за вих.№1453/6/04-2024 від 09.02.2024 СУ ГУНП в Запорізькій області повідомлено, що даний сейф знаходиться на території адміністративної будівлі ГУНП в Запорізькій області, за адресою вул. Незалежної України, 56, м. Запоріжжя. Відповідне місце зберігання даного сейфу також підтверджено Запорізькою обласною прокуратурою листом за вих.№09/6-211 вих-24 від 30.05.2024. 22.02.2024 в інтересах [PERSON] захисник звернувся до прокурора Якушева Ю.С. з клопотанням за №25 скласти процесуальне рішення про повернення сейфу чорного кольору марки «Browning», серійний номер 004808 його законному власнику, тобто [PERSON] . 23.02.2024 прокурор Якушев Ю.С. своїм листом за вих.№09/6-66 вих-24 відмовив у задоволенні даного клопотання мотивуючи тим, що процесуальне рішення прокурором приймається під час досудового розслідування та з огляду на те, що триває судовий розгляд даного кримінального провадження він, як прокурор, позбавлений право винести постанову про повернення [PERSON] даного сейфу. 07.03.2024 позивач звернувся до ГУНП в Запорізькій області з заявою про доручення відповідальним особам ГУНП в Запорізькій області забезпечити доступ до сейфу чорного кольору марки «Browning», серійний номер 004808, для його вивезення з території адміністративної будівлі ГУНП в Запорізькій області. 14.03.2024 СУ ГУНП в Запорізькій області листом за вих.№2825/6/04-2024 повідомлено, що досудове розслідування закінчено та всі матеріали кримінального провадження були направлені до Запорізької обласної прокуратури, а тому повернення даного сейфу не входить до їх повноважень. 19.02.2025 в судовому засіданні колегія Запорізького апеляційного суду у справі №335/10241/24 встановила факт того, що Запорізька обласна прокуратура та ГУНП в Запорізькій області не змогли надати суду пояснення щодо місця перебування наведеного сейфу, станом на 19.02.2025. Відповідно, суд виніс ухвалу про витребування від таких правоохоронних органів доказів на підтвердження місце знаходження відповідного сейфу, при цьому в мотивувальній частині такої ухвали зазначивши, що відповідним доказом може бути акт комісії, спільно створеної Запорізькою обласною прокуратурою та ГУНП в Запорізькій області задля забезпечення надання повної, об`єктивної та достовірної інформації до апеляційного суду. Відповідного акту такі правоохоронні органи до суду не надали. Запорізька обласна прокуратура за супровідним листом від 03.03.2025 вих.№15- 1346 вих-25 скерувала до апеляційного суду копію листа ГУНП в Запорізькій області від 09.02.2024 вих.№1453/6/04-2024, яким обласною прокуратурою повідомляється, що такий сейф зберігається на території адміністративної будівлі ГУНП в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України,56. Відповідно, Запорізький апеляційний суд 02.04.2025 виснував, що володільцем відповідного сейфу є ГУНП в Запорізькій області. З огляду на викладене, просив суд зобов`язати ГУНП в Запорізькій області повернути [PERSON] сейф чорного кольору марки «Browning», серійний номер 004808. Відповідно до відзиву на\~позовну заяву представник відповідача ГУНП в Запорізькій області Трішина А.М. просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, зазначивши наступне. 07.11.2015 реєстраційною службою Запорізького міського управління юстиції проведено державну реєстрацію новоутвореною шляхом заснування юридичної особи Головного управління Національної поліції в Запорізькій області. Крім того, відповідно до відомостей викладених у відповіді слідчого управління ГУНП в Запорізькій області, долученої до позову підтверджуються ті обставини, що дійсно в ході досудового розслідування кримінального провадження № 12013080000000202, у ході обшуку у будинку [ADDRESS] вилучено сейф марки «Browning», серійний номер 004808. Досудове розслідування у кримінальному провадженні закінчено та всі матеріали направлені до Запорізької обласної прокуратури. З урахуванням вищезазначеного, вважають, що тимчасово вилучене майно (сейф), яке є предметом розгляду цієї цивільної справи лише зберігається на території адміністративної будівлі ГУНП в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 56. Акцентує увагу суду, що у ГУНП відсутні повноваження щодо повернення цього майна, оскільки ГУНП, яке створене 07.11.2015 не є правонаступником ГУМВС України в Запорізькій області, жодним чином не порушувало права позивача, крім цього, у відповідності до норм чинного законодавства позбавлене будь-якої законодавчої можливості вплинути (як позитивно, так і негативно) на статус майна, яке є предметом даної справи. Відповідно до письмових пояснень представника Запорізької обласної прокуратури зазначено, що у матеріалах справи наявні докази про знаходження майна на території адміністративної будівлі ГУНП в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 56. Разом з тим, наявність спірного майна на території адміністративної будівлі ГУНП в Запорізькій області не супроводжується будь-якими процесуальними рішеннями Запорізької обласної прокуратури, щодо його вилучення. Зазначений сейф речовим доказом у кримінальному провадженні не визнавався, арешт на нього не накладався. Рішення щодо вилучення спірного майна не приймалося прокурорами обласної прокуратури. Ураховуючи зазначене, відсутні підстави вважати, що Запорізька обласна прокуратура має відношення до володіння або розпорядження даним спірним майном, а також до будь яких рішень щодо його вилучення. Відповідно до письмових пояснень представника ГУМВС України в Запорізькій області Небеського Ю.С. зазначено, що відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України, після завершення досудового розслідування та складання обвинувального акту кримінальне провадження передається до суду. Обвинувальний акт разом з матеріалами провадження надсилається до суду, визначеного за правилами підсудності (ст. 291, 293 КПК України). У зв`язку з цим, саме суд стає органом, у провадженні якого перебувають відповідні матеріали. Це унеможливлює їх вилучення чи ознайомлення з ними поза межами судового процесу, якщо інше не передбачено законом. Факт передачі кримінального провадження №12013080000000202 до суду підтверджується ухвалою, розміщеною в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/41235404. Зазначене свідчить, про неможливість доступу до матеріалів кримінального провадження, оскільки вони перебувають у розпорядженні суду. Водночас повідомлено, що у зв`язку з ліквідацією Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області відповідне нерухоме майно було передано до сфери управління Національної поліції України. Зокрема, згідно зі спільним наказом МВС України та НПУ від 04.06.2018 №346/902 «Про передачу нерухомого майна ГУМВС України в Запорізькій області до сфери управління Національної поліції» та на підставі наказу НПУ від 29.08.2018 №813 «Про затвердження складу комісій з приймання-передачі об`єктів нерухомого майна в Запорізькій області», За актом приймання-передачі від 06.11.2018 будівля за адресою: [ADDRESS] передана на баланс ГУНП в Запорізькій області. Окремими матеріалами, щодо підтвердження перебування спірного майна сейфу у зазначеній будівлі ліквідаційна комісія ГУМВС України в Запорізькій області не володіє. Щодо вирішення питання по суті заявлених вимог просить суд застосувати правову позицію, сформульовану Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №727/2878/19, відповідно до якої спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства. Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 23.04.2025 відкрито провадження у вказаній справі, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання. 05.05.2025 до суду надійшли письмові пояснення Запорізької обласної прокуратури. 07.05.2025 до суду, через систему «Електронний суд», надійшов письмовий відзив ГУНП в Запорізькій області. 09.05.2025 до суду, через систему «Електронний суд», надійшла відповідь на відзив представника позивача, відповідно до якої заперечує проти викладених доводів представника відповідача у відзиві на позовну заяву, вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження, та просить позовні вимоги позивача задовольнити. Ухвалою суду від 21.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 08.07.2025 залучено до участі у вказаній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: ГУМВС України в Запорізькій області (ліквідаційна комісія) (код 08592187). Витребувано у ГУМВС України в Запорізькій області (ліквідаційна комісія) документи, засвідчені належним чином, щодо законності утримання (зберігання) сейфу марки «Browning», серійний номер 004808, який було вилучено 12.10.2013 у ході досудового розслідування кримінального провадження №12013080000000202, на території адміністративної будівлі ГУНП в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 56, у період з дати вилучення по теперішній час. 17.07.2025 до суду, через систему «Електронний суд», надішли письмові пояснення представника ГУМВС України в Запорізькій області. У судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, за підстав викладених у позові та відповіді на відзив на позовну заяву. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача та просила у позові відмовити, за підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Представник Запорізької обласної прокуратури у судовому засіданні надав пояснення аналогічні письмовим пояснення направленим до суду. Представник ГУМВС України в Запорізькій області у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявка суду не повідомив. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що сейф чорного кольору марки «Browning», серійний номер 004808, вартість якого складає орієнтовно 500\~000,00 грн., належить позивачу [PERSON] . Вказаний сейф, в рамках досудового розслідування кримінального провадження №12013080000000202, у ході проведення обшуку за місцем проживання [PERSON] , 21.10.2013 було вилучено, та на даний час зберігається на території ГУНП в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 56. У провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження (справа №335/3706/19) за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 263-1, ч. 1 ст. 263 КК України; [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п. 7 ч. 2 ст. 115, п.п. 7, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 307 КК України; [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України. Під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження захисником обвинуваченого [PERSON] адвокатом Надолинським Р.Ф. було заявлено клопотання про повернення обвинуваченому [PERSON] майна, яке, на думку захисника, не має у кримінальному провадженні статусу речових доказів та наразі безпідставно перебуває у розпорядженні органу досудового розслідування. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20.02.2024 у вказаному кримінальному провадженні було відмовлено у задоволенні вищезазначеного клопотання з наступних мотивів (дослівно): «…При обговоренні цих клопотань прокурор зазначив, що особисте майно обвинуваченого [PERSON] визнано постановою слідчого речовим доказом, тому його долю суд має право вирішити відповідно до ст.100 КПК України під час ухвалення судового рішення у кримінальному провадженні. Вилучений під час обшуку у помешканні обвинуваченого [PERSON] сейф дійсно не визнавався речовим доказом у кримінальному провадженні, арешт на нього не накладався, тому не заперечує проти повернення сейфу обвинуваченому [PERSON] …» Вказана ухвала Шевченківського районного суду м. Запоріжжя оскарженню не підлягає, відповідно набрала законної сили 20.02.2024. Водночас, вказані вище факти та обставини, не оспорюються сторонами, та встановлені постановою Запорізького апеляційного суду від 02.04.2025 (справа ЄУН 335/10241/24). Таким чином, ці обставини є встановленими та не підлягають доказуванню, в силу приписів ст.82 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності відбувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За змістом ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 397 ЦК України встановлено, що суб`єкти права володіння чужим майном володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Як визначено ст. 398 ЦК України, право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Статтею 400 ЦК України унормовано, що недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Як встановлено судом, сейф чорного кольору марки «Browning», серійний номер 00480, який 21.10.2013 вилучений у ході досудового розслідування кримінального провадження, є власністю позивача [PERSON] , та безпідставно перебуває (зберігається) на території ГУНП в Запорізькій області за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 56, оскільки, зокрема, судовими рішеннями було встановлено, що вказаний сейф речовим доказом у кримінальному провадження не визнавався, арешт на нього, відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства України не накладався. У кримінальному провадженні, яке перебуває на стадії судового розгляду, встановлена відсутність законних підстав, передбачених кримінально-процесуальним законодавством, для його повернення законному власнику. Твердження представника відповідача про те, що у ГУНП відсутні повноваження щодо повернення цього майна, оскільки ГУНП в Запорізькій області, яке створене 07.11.2015 не є правонаступником ГУМВС України в Запорізькій області, жодним чином не порушувало права позивача, та позбавлене будь-якої законодавчої можливості вплинути (як позитивно, так і негативно) на статус майна, суд вважає такими, що не є обґрунтованими та не узгоджуються з фактичними обставинами, оскільки відповідач утримує вказане майно (сейф), що не заперечується самим представником відповідача, та ураховуючи той факт, що майно (сейф) не визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та на нього не накладено арешт, що достеменно відомо відповідачу, безпідставно не повертає його власнику, чим порушує право позивача. При цьому, доводи про те, що ГУНП в Запорізькій області, яке створене 07.11.2015 не є правонаступником ГУМВС України в Запорізькій області, що позбавляє відповідача повернути вказане майно, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач зберігає у себе вказане майно (сейф), яке фактично передано йому на баланс, згідно акту приймання-передачі будівлі за адресою: [ADDRESS] , від 06.11.2018, що підтверджено представником ГУМВС України в Запорізькій області, та така обставина не перешкоджає відповідачу вирішувати питання щодо повернення такого майна (сейфу). Отже, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав збереження цього майна ГУНП в Запорізькій області, а тому до спірних правовідносин, які виникли безпосередньо між власником майна і його володільцем, підлягають застосуванню положення статті 1212 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Результат аналізу ст.1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав). Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Узагальнюючи викладене, випливає, що норми ст.ст.1212, 1213 ЦК України, застосовуються у таких випадках: зобов`язання між сторонами виникло не на підставі договору; набуття або збереження майна є абсолютною безпідставним; безпідставне збагачення однієї особи через іншу не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Судом встановлено, що зобов`язання між сторонами виникло не на підставі договору, утримання майна позивача з 2013 по теперішній час, яке не має статусу речового доказу у кримінальному провадженні, не перебуває під арештом, є безпідставним, а позивач, в свою чергу, вчинивши певні дії іншим шляхом, позбавлений можливості усунути перешкоди у здійсненні права власності іншим способом аніж звернення до суду з даним позовом. При цьому, суд вважає безпідставним посилання відповідача на те, що повернення тимчасово вилученого майна має розглядатися в даному випадку лише в межах кримінального провадження з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду щодо аналогічних правовідносин, викладені в постанові від 27.03.2019 у справі №202/1452/18. По-перше, правовідносини у даній цивільній справі та у справі №202/1452/18 не є аналогічними, оскільки предметом розгляду у зазначеній справі було майно, на яке було накладено арешт у кримінальному провадженні. По-друге, позивач [PERSON] вже звертався до суду з клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна в рамках кримінального провадження та йому було відмовлено в задоволенні такого клопотання з посиланням на можливість вирішення питання або шляхом звернення до прокурора, або шляхом подання відповідного позову в порядку цивільного судочинства. Оскільки прокурором було відмовлено у поверненні майна з вищезазначених підстав, у позивача залишився єдиний спосіб захисту своїх прав звернення до суду в порядку цивільного судочинства. Згідно зі статтею 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина 1 статті 5 ЦПК України). Згідно зі ст.1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Європейський суд з прав людини у справі "Маркс проти Бельгії" ((Marckx v. Belgium), заява №6833/74, рішення від 13 липня 1979 року) визнав, що кожен має право мирно володіти своїм майном, а стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у своїй суті забезпечує право власності. У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» від 14.10.2010 зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки на умовах, передбачених законом, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення законів. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивачем, у зв`язку з чим позов [PERSON] слід задовольнити та зобов`язати відповідача повернути майно (сейф) позивачу. Питання про розподіл судових витрат не вирішувалося, оскільки позивачем на вирішення таке питання не ставилося.

Outcome: approved