Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить: стягнути з [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) на користь ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" (01024, м. Київ, вул. Рогнідинська, будинок 4, літера А, офіс 10, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ: 43541163) заборгованість за Кредитним договором № 780842591 від 12.09.2021 року у розмірі 86771,13 грн. Щодо судових витрат позивач просить судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн покласти на відповідача. В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 12 вересня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 780842591 у формі електронного документа, підписаного відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором MNV7WG79. Після заповнення відповідачем заявки на отримання кредиту на офіційному вебсайті кредитодавця www.moneyveo.ua та проходження електронної ідентифікації, кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у сумі 18 670 грн, які були перераховані 12 вересня 2021 року на банківську картку № [NUMBER] , що належить відповідачу. Факт зарахування коштів підтверджується копіями платіжних доручень і довідкою АТ «ТАСКОМБАНК». Відповідно до умов договору, позичальник зобов`язувався повернути кредит до 12 жовтня 2021 року та сплатити проценти за користування коштами, які нараховувались за дисконтною ставкою 0,55 % на день (200,75 % річних), а у разі прострочення - за базовою ставкою 1,98 % на день (722,70 % річних). Втім, відповідач не виконав узятих на себе договірних зобов`язань, кредит не повернув, відсотки сплачував нерегулярно, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість. Первісний кредитор - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - 14 грудня 2021 року відступив право грошової вимоги за цим кредитом на користь ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та витягу з реєстру прав вимоги № 164. Надалі 31 липня 2023 року ТОВ «Таліон Плюс» передало це право ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» згідно з договором факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року та витягом з реєстру прав вимоги № 10. У подальшому, 20 серпня 2024 року, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» передало право грошової вимоги до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за договором факторингу № 200824 та актом приймання-передачі реєстру боржників, унаслідок чого саме позивач набув статус нового кредитора. Станом на день подання позову загальна сума заборгованості за кредитним договором № 780842591 становить 86 771,13 грн, з яких 18 670 грн - основний борг, а 68 101,13 грн - заборгованість за нарахованими відсотками. Розрахунок заборгованості підтверджується документами, наданими позивачем, а саме: виписками з особового рахунку, розрахунками заборгованості, реєстрами прав вимоги та копіями договорів факторингу. Позивач вказав, що відповідач частково здійснював платежі за кредитом, що підтверджує факт його укладення та усвідомлення зобов`язань, однак зобов`язання з повернення коштів у повному обсязі не виконав. Тому позивач вважає, що вимоги про стягнення заборгованості є доведеними належними та допустимими доказами. У відзиві на позовну заяву, поданому 23 березня 2025 року, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Так, представник відповідача зазначає, що хоча між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 12 вересня 2021 року було укладено кредитний договір № 780842591 на суму 18 670 грн, позивач ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» не довів належним чином свого права вимоги за цим договором. На думку представника відповідача, позивач посилається на договори факторингу, укладені ще 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», тобто за кілька років до моменту укладення самого спірного кредитного договору, що ставить під сумнів дійсність переходу права вимоги. Представник відповідача підкреслює, що чинним законодавством передбачено можливість відступлення лише дійсної вимоги, яка існує на момент переходу прав, і посилається на положення частини першої статті 516, статті 517 та статті 519 ЦК України, а також на висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 та від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21. На їх підставі представник відповідача робить висновок, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року не міг бути підставою для переходу прав вимоги за кредитом, укладеним лише у 2021 році, а тому право вимоги не могло перейти до позивача у належний спосіб. Крім того, сторона відповідача вказує на відсутність у матеріалах справи належних доказів фактичного перерахування кредитних коштів. На підтвердження цього зазначається, що позивач не надав договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та АТ «ТАСКОМБАНК», який нібито регулює порядок переказу коштів на картковий рахунок відповідача, а також не довів належність зазначеного електронного платіжного засобу саме [PERSON] . Відповідач звертає увагу, що матеріали справи не містять повних реквізитів картки або рахунку, що унеможливлює ідентифікацію отримувача коштів і підтвердження факту надання кредиту. Також представник відповідача заперечує проти нарахування відсотків після спливу строку користування кредитом. У відзиві зазначено, що відповідно до пункту 1.7 кредитного договору кредитна лінія надавалась строком на 30 днів, і відповідач не укладав жодних додаткових угод про пролонгацію договору. Отже, після спливу встановленого строку кредитування кредитор втратив право нараховувати проценти за користування коштами. У підтвердження цієї позиції представник відповідача посилається на положення частини другої статті 1050 ЦК України, а також на усталену судову практику, згідно з якою після закінчення строку кредитування або після реалізації кредитором права на дострокове стягнення всієї суми боргу право нараховувати проценти припиняється. Таким чином, на переконання представника відповідача, позивач не надав суду належних доказів, які б підтверджували: фактичне отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 18 670 грн; дійсний та безперервний перехід права вимоги від первісного кредитора до позивача; правомірність нарахування відсотків після закінчення строку дії договору. У зв`язку з цим сторона відповідача вважає, що позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, і просить суд відмовити ТОВ «Фінансова компанія «ЮНІТ КАПІТАЛ» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В матеріалах справи також міститься відповідь на відзив, який було первісно подано представником відповідача 18 грудня 2024 року, який повністю за своїм змістом відповідає відзиву поданому ним 23 березня 2025 року, у якій представник позивача заперечив проти доводів, викладених у відзиві представника відповідача, та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зокрема, представник позивача зазначив, що твердження представника відповідача про відсутність належних доказів переходу права вимоги є безпідставними. Надані до позову договори факторингу та витяги з реєстрів прав вимоги підтверджують безперервність переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до позивача. Так, відповідно до наданих документів, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) було укладено договір факторингу № 28/1118-01, який є рамковою угодою та передбачає відступлення прав вимоги, у тому числі за кредитами, що виникнуть у майбутньому. Умовами договору визначено, що перелік кредитних договорів, права вимоги за якими відступаються, зазначається у відповідних реєстрах прав вимоги, які підписуються сторонами. Подальшими додатковими угодами № 19 від 28 листопада 2019 року, № 26 від 31 грудня 2020 року, № 27 від 31 грудня 2021 року, № 31 від 31 грудня 2022 року та № 32 від 31 грудня 2023 року строк дії зазначеного договору було продовжено до 31 грудня 2024 року, при цьому інші умови договору залишались без змін. Отже, договір факторингу діяв безперервно, а його предметом залишалося відступлення як існуючих, так і майбутніх прав вимоги. Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 164 від 14 грудня 2021 року, право вимоги за кредитним договором № 780842591 від 12 вересня 2021 року було передано від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс». З цього моменту фактор - ТОВ «Таліон Плюс» - набув статус кредитора щодо відповідача. Надалі 05 серпня 2020 року (з урахуванням продовження строку дії договору до 30 грудня 2024 року) між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 05/0820-01, у межах якого згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 10 від 31 липня 2023 року право вимоги до відповідача у сумі 86 771,13 грн перейшло від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Останнім етапом стало укладення 20 серпня 2024 року договору факторингу № 200824 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ», відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача. Перехід права вимоги підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників та витягом із реєстру боржників, підписаними сторонами. Таким чином, на переконання представника позивача, перехід права вимоги відбувався послідовно, у межах чинності договорів факторингу, відповідно до вимог статей 512, 514 ЦК України, що підтверджується належними доказами. Твердження представника відповідача про те, що договір факторингу 2018 року не міг охоплювати зобов`язання за кредитом, укладеним у 2021 році, спростовується змістом договору, який прямо передбачає можливість відступлення майбутніх вимог, що виникатимуть у межах строку його дії. Крім того, представник позивача заперечив проти доводів відповідача щодо неправомірності нарахування відсотків після спливу строку кредитування. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17, позивач зазначив, що після закінчення строку дії кредитного договору змінюється правова природа зобов`язання: проценти за користування кредитом у межах строку нараховуються на підставі частини першої статті 1048 ЦК України, а після прострочення - відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Таким чином, проценти, передбачені умовами кредитного договору після спливу строку дії кредиту, є платою за неправомірне користування грошовими коштами і підлягають стягненню. З огляду на положення пункту 4.3 договору кредитної лінії, сторони погодили, що проценти після 90-го дня від дати завершення дисконтного періоду вважаються такими, що нараховуються згідно із частиною другою статті 625 ЦК України. Отже, представник позивача вважає, що кредитні зобов`язання відповідача залишаються невиконаними, а право вимоги перейшло до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» у належному порядку. У зв`язку з цим просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а судові витрати покласти на відповідача. У своїх письмових додаткових поясненнях поданих 05 вересня 2025 року представник позивача зазначає, що доводи відповідача про відсутність належних доказів отримання кредитних коштів та переходу права вимоги є безпідставними й спростовуються наявними у справі письмовими доказами. Зокрема, позивач вказує, що первісний кредитор - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - належним чином виконав умови кредитного договору № 780842591 від 12 вересня 2021 року, ініціювавши переказ кредитних коштів на банківський рахунок відповідача. Факт перерахування підтверджується платіжним дорученням № fcc07c8c-1e52-4a16-a5cf-30562409ad73 від 12 вересня 2021 року з підписом та печаткою товариства, а також електронним повідомленням від АТ «ТАСКОМБАНК» про успішне зарахування коштів. Позивач звертає увагу суду, що відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою НБУ від 21 січня 2004 року, платіжні інструкції можуть подаватися як на паперових носіях, так і в електронній формі, і є належним документом, що підтверджує ініціювання переказу коштів. Таким чином, відсутність банківського платіжного доручення у класичному вигляді не свідчить про невиконання грошового зобов`язання. Крім того, позивач зауважує, що відповідач здійснював часткові платежі у погашення кредиту, що свідчить про визнання ним факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів. Відповідач не надав суду жодних належних чи допустимих доказів на підтвердження того, що кошти не були зараховані на його рахунок, що рахунок не належить йому, або що треті особи могли отримати доступ до зазначеного банківського рахунку. Представник позивача також зазначає, що договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», діяв безперервно до 31 грудня 2024 року, що підтверджується низкою додаткових угод - №19 від 28 листопада 2019 року, №26 від 31 грудня 2020 року, №27 від 31 грудня 2021 року, №31 від 31 грудня 2022 року, №32 від 31 грудня 2023 року. Умовами цього договору передбачено можливість відступлення як існуючих, так і майбутніх прав вимоги, а момент переходу права вимоги визначено датою підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 164 від 14 грудня 2021 року, право грошової вимоги за кредитним договором № 780842591 від 12 вересня 2021 року перейшло від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс». Надалі, на підставі договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», це право було передано далі, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 10 від 31 липня 2023 року, за яким право вимоги до відповідача у сумі 86 771,13 грн перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Останнім етапом передачі стало укладення 20 серпня 2024 року договору факторингу № 200824 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ». Відповідно до акта приймання-передачі реєстру боржників, право вимоги за вказаним кредитним договором у сумі 86 771,13 грн остаточно перейшло до позивача. Таким чином, позивач довів безперервність переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до нього через послідовність чинних договорів факторингу та відповідних реєстрів прав вимоги. Твердження відповідача про те, що договір факторингу 2018 року не міг охоплювати кредитні договори 2021 року, є помилковим, оскільки в самому договорі передбачена можливість відступлення майбутніх прав вимоги, які виникають у межах строку його дії. Крім того, представник позивача наголошує, що відповідно до статей 76, 77, 80, 81 ЦПК України позивач виконав обов`язок доказування, надавши належні, допустимі та достатні докази, які у своїй сукупності підтверджують як факт отримання відповідачем кредитних коштів, так і факт переходу права вимоги до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ». Отже, на переконання представника позивача, факт укладення кредитного договору № 780842591 від 12 вересня 2021 року, отримання кредитних коштів відповідачем та існування заборгованості підтверджено належними доказами, а також доведено законність і дійсність усіх договорів факторингу, на підставі яких право вимоги перейшло до позивача. У зв`язку з цим представник позивача просить суд врахувати подані пояснення під час розгляду справи та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, поклавши судові витрати на відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] на судове засідання також не з`явився. Його інтереси представляла адвокат Скользнєва Валерія Владиславівна, від якої до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до статті 223 ЦПК України, зважаючи на те, що сторони реалізували свої процесуальні права в межах наданих їм повноважень, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи. Суд встановив, що 12 вересня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №780842591. Відповідно до умов зазначеного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалось надати позичальнику кредитні кошти у сумі 18 670 грн строком на 30 днів, а позичальник - повернути суму кредиту та сплатити проценти за користування коштами відповідно до умов договору. На підтвердження виконання умов договору позивачем подано платіжну інструкцію № fcc07c8c-1e52-4a16-a5cf-30562409ad73 від 12 вересня 2021 року, відповідно до якої грошові кошти у сумі 18 670 грн перераховано на рахунок відповідача. До матеріалів справи також долучено електронне повідомлення АТ «ТАСКОМБАНК» про успішне зарахування коштів на рахунок відповідача. При цьому, ще 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу №28/1118-01. В подальшому між зазначеними сторонами укладались додаткові угоди, якими строк дії договору було продовжено: №19 від 28 листопада 2019 року, №26 від 31 грудня 2020 року, №27 від 31 грудня 2021 року, №31 від 31 грудня 2022 року та №32 від 31 грудня 2023 року. Строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №164 від 14 грудня 2021 року, до договору факторингу №28/1118-01, ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №780842591 на суму 55 614,41 грн. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01. Додатковими угодами №2 від 03 серпня 2021 року та №3 від 30 грудня 2022 року строк дії зазначеного договору продовжено до 30 грудня 2024 року. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №10 від 31 липня 2023 року, до договору факторингу №05/0820-01, право грошової вимоги до [PERSON] на суму 86 771,13 грн перейшло від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс». 20 серпня 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (клієнт) та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (фактор) укладено договір факторингу №200824. Відповідно до акта приймання-передачі реєстру боржників та витягу з реєстру боржників за договором факторингу №200824 від 20 серпня 2024 року, від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №780842591 у сумі 86 771,13 грн. Згідно з розрахунком заборгованості, поданим позивачем, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором №780842591 становить 86 771,13 грн, з яких 18 670 грн - основна сума боргу, 68 101,13 грн - нараховані проценти за користування кредитом. Із вказаних обставин вбачається, що позивач не набув права вимоги за даним зобов`язанням. Згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. За змістом статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак, це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012). Так, договір факторингу №28/1118-01 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) було укладено 28 листопада 2018 року, тобто більш ніж за два роки до укладення кредитного договору №780842591 від 12 вересня 2021 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . На момент укладення зазначеного договору факторингу право грошової вимоги до відповідача ще не існувало, оскільки сам кредитний договір на той час не був укладений, а відтак відповідне зобов`язання не виникло. Таке право вимоги не могло бути визначеним чи індивідуалізованим і не могло бути предметом відступлення за договором факторингу №28/1118-01. Надалі, 14 грудня 2021 року, тобто після укладення кредитного договору, сторони підписали витяг з реєстру прав вимоги №164 до договору факторингу №28/1118-01, яким було внесено відомості про право грошової вимоги до [PERSON] на суму 55 614,41 грн. Зазначений реєстр складено на підставі договору факторингу, укладеного ще у 2018 році, і тому він є його похідним документом, а не самостійною підставою для виникнення права вимоги. Подальше підписання акта приймання-передачі права вимоги між тими ж сторонами також не усуває зазначеної обставини, оскільки цей акт є підтвердженням лише виконання умов основного договору факторингу №28/1118-01, який не міг породжувати право вимоги щодо кредитного договору, що виник значно пізніше. Так само договір факторингу №05/0820-01 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено 05 серпня 2020 року, тобто більш ніж за рік до укладення кредитного договору №780842591 від 12 вересня 2021 року. На момент укладення цього договору факторингу право грошової вимоги до відповідача також не існувало, а тому не могло бути предметом відступлення. Лише 31 липня 2023 року сторони підписали витяг з реєстру прав вимоги №10 до договору факторингу №05/0820-01, яким було включено право грошової вимоги до [PERSON] на суму 86 771,13 грн. Однак зазначений реєстр також є похідним документом, який лише конкретизує положення договору факторингу від 05 серпня 2020 року і не створює нових правових підстав для виникнення права вимоги, якщо воно не існувало на момент укладення самого договору факторингу. Надалі, 20 серпня 2024 року, між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №200824, до якого оформлено акт приймання-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, згідно з якими до позивача нібито перейшло право вимоги до [PERSON] на суму 86 771,13 грн. Однак і цей договір є похідним від попередніх договорів факторингу. Сам факт включення відповідача до відповідних реєстрів боржників та підписання актів приймання-передачі не створює самостійного права вимоги, якщо попередні договори факторингу, на яких ґрунтується цей перехід, не передбачали і не могли передбачати відступлення права вимоги, яке на момент їх укладення фактично не існувало. Таким чином, уся послідовність правочинів - від укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року до договору факторингу №200824 від 20 серпня 2024 року, разом із відповідними витягами з реєстрів та актами приймання-передачі, - не усуває факту того, що право грошової вимоги до відповідача виникло лише після укладення кредитного договору від 12 вересня 2021 року, і на момент укладення попередніх договорів факторингу такого права вимоги не існувало. Відповідно, усі подальші документи, зокрема витяги з реєстрів та акти приймання-передачі, є похідними від первісних договорів факторингу і не створюють нового самостійного права вимоги, якщо воно не було набуте на законних підставах у момент укладення договорів. Таким чином, позивач не набув належного права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, а відтак не є належним кредитором у цьому зобов`язанні. Враховуючи відсутність у позивача належного права вимоги за вказаним кредитним договором, суд дійшов висновку, що надавати оцінку іншим доводам як представника позивача так і представника відповідача немає правових підстав, оскільки вони не мають значення для вирішення даного спору. Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довів належного переходу до нього права грошової вимоги за кредитним договором, а подані документи не підтверджують виникнення у нього правових підстав для звернення з цим позовом. При цьому, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем у виді сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed