Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Представник АТ «Акцент Банк» Шкапенко О.В. звернувся до суду з зазначеним позовом, у якому просив стягнути на користь банку з відповідача заборгованість за кредитним договором №А286СТ155101149798 від 07.07.2021 у розмірі 71096,18 грн. станом на 13.03.2025, яка складається з наступного: 39781,38 грн. загальний залишок за тілом кредиту, 31314,80 грн. за процентами. За змістом позову, [PERSON] звернувся до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкеті-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 07.07.2021, будучи клієнтом Банку, відповідач уклав з Банком кредитний договір №А286СТ155101149798 щодо надання кредиту в розмірі 44 000 грн. строком на 40 місяців (до 06.11.2024) зі сплатою процентів у розмірі 50 щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. Банк свій обов`язок виконав повністю, надав позичальнику кредит згідно до умов кредитного договору. Відповідач зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 13.03.2025 виникла заборгованість в сумі 71\~096,18 грн. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.06.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ухвалою відповідачу визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження була направлена судом поштою за зареєстрованим місцем проживання. Копія позовної заяви з додатками відповідачу була направлена представником позивача, про що свідчать надані суду у порядку, визначеному п.2\~ч.1\~ст.\~177\~ЦПК України,\~докази про\~направлення копії\~позовної заяви\~з додатками. Крім того, копію ухвали про відкриття провадження у справі було направлено відповідачу най ого електронну адресу, зазначену в матеріалах справи. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання, в розумінні положень ст.279 ЦПК України, не надходило. Правом на подання відзиву позивач не скористався. Враховуючи вищевикладене, суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Судом встановлено, що 20.09.2007 [PERSON] звернувся до Акцент Банку з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Відповідач погодився, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. З договором ознайомився до його укладання та погодився з його умовами, що засвідчив особистим підписом (а.с.6). Будучи клієнтом банку, 07.07.2021 відповідач звернувся до Банку із заявою про надання послуги «Швидка готівка» № А286СТ155101149798, був ознайомлений з Паспортом споживчого кредиту «Швидка готівка», згідно з яким йому було надано кредит в сумі 44000 грн. строком на 36 місяців, визначено фіксовану процентну ставку 50% річних, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту, які підписав простим електронним підписом за відповідним ідентифікатором (а.с.6 зв. сторона-8). На рахунок відповідача Банком здійснено зарахування грошових коштів в сумі 44\~000 грн. за кредитним договором № А286СТ155101149798, що підтверджується меморіальним ордером № TR.18301670.20720.70898 від 07.07.2021 (а.с.10 зв. сторона). Згідно з розрахунком заборгованості за договором № А286СТ155101149798 від 07.07.2021, станом на 13.03.2025 [PERSON] має заборгованість в сумі 39\~781,38 грн., яка складається з наступного: 39781,38 грн. загальний залишок за тілом кредиту, 31314,8 грн. за процентами (а.с.9-10). Аналогічні відомості містить виписка по кредиту [PERSON] за період з 07.07.2021 по 12.03.2025 (а.с.11-12). Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства. За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, ст. 509,525-527, 599, 610, 611, 1049,1050,1054ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст.626-629, 631 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Враховуючи зміст наведених норм, можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються АТ «Акцент-Банк», як надавачем банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції. У вказаній справі ці умови дотримано позивачем, тому й положення ст.634 ЦК України на правовідносини між сторонами не розповсюджуються. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, за нормою ч. 1 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою статті 1050 ЦПК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Під час розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що АТ «Акцент-Банк» виконало свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг «Швидка готівка» № А286СТ155101149798 від 07.07.2021, перерахувавши на рахунок відповідача кредитні кошти, які використовував [PERSON] . Досліджена судом заява про надання послуги «Швидка готівка» № № А286СТ155101149798 від 07.07.2021 містить строк кредитування, а саме з 07.07.2021 по 07.07.2024. Сторони узгодили, що погашення кредиту відбувається шляхом щомісячного платежу в сумі 924,17 грн., також узгоджено відсоткову ставку 50% річних. Як встановлено\~з розрахунку\~заборгованості,\~відповідач здійснював\~погашення кредиту\~не в\~повному\~обсязі,\~тому\~позивач\~має право\~вимагати\~повернення\~кредиту та\~стягнення відсотків\~за користування\~кредитом. З урахуванням наведених норм, та наданого позивачем розрахунку суд встановив, що станом на 13.03.2025 відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені договором про надання банківських послуг «Швидка готівка» належним чином не виконав, сума тіла кредиту та нарахованих відсотків, що підтверджена розрахунком, є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Із врахуванням норми ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення заборгованості за наданим кредитом в сумі 71\~096,18 грн. Тому, дослідивши надані представником позивача на підтвердження позовних вимог письмові докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню на зазначених підставах. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, із відповідачки слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у загальному розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved