Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Позивач ТзОВ «Фінпром Маркет» звернулося до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що 14.06.2021 року між ТзОВ «1БАНК» та [PERSON] було укладено договір позики № 75259197, за умовами якого відповідачу передано у борг грошові кошти в сумі 8480 грн., які останній зобов`язався повернути та сплатити проценти за користування ними. Відповідач неналежно виконав спосіб виконував зяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 28730 грн., з яких: 8480 грн. - основний борг; 20250 грн. - нараховані проценти. Крім цього 19.11.2021 року між ТзОВ «1БАНК» та ТзОВ «ФКУА» укладено Договір факторингу № 1911, відповідно до умов якого до ТзОВ «ФКУА» з-поміж іншого, перейшло право майнової вимоги за договором позики № 75259197 від 14.06.2021 року. Своєю чергою 03.04.2023 на підставі Договору факторингу № 030423-ФК, укладеного між ТзОВ «ФКУА» та ТзОВ «Фінпром Маркет», позивач набув права майнової вимоги за договором позики № 75259197 від 14.06.2021. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінпром Маркет» суму заборгованості суму заборгованості за договором позики № 75259197 від 14.06.2021 в розмірі 28730 грн., а також понесені судові витрати по справі, з яких: 2422,40 грн судовий збір, 3500 грн витрати на правничу допомогу. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.02.2024 року провадження у справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.08.2025 заяву адвоката Соловйова Дмитра Ігоровича, який представляє інтереси [PERSON] про перегляд заочного рішення в справі №161/3792/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до [PERSON] про стягнення боргу - задовольнити та поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.06.2025 року у цивільній справі №161/3792/25. Прийнято до провадження заяву про перегляд заочного рішення суду від 26.06.2025 року у цивільній справі №161/3792/25. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.08.2025 від 11.08.2025 скасовано заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 26 червня 2025 року у цивільній справі за позовом адвоката Соловйова Дмитра Ігоровича, який представляє інтереси [PERSON] про перегляд заочного рішення в справі №161/3792/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до [PERSON] про стягнення боргу. Заява обґрунтована тим, що позивач нарахував відповідачу відсотки за користування коштами вже після закінчення строку дії договору позики, тому вважає, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження отримання відповідачем грошових коштів та укладення договору позики з первісним кредитором. Спірний договір позики не відповідає вимогам Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови договору спричиняють дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін на користь кредитора. На його переконання, задоволення судом вимоги позивача про стягнення такого значного розміру нарахованих відсотків не є дотриманням розумного балансу між інтересами боржника та кредитора. Також, позивачем, на підтвердження позовних вимог, не надано до суду належних та допустимих доказів того, що відповідач акцептував пропозицію первісного кредитора щодо укладення з ним договору позики. Також зазначає, що позивач дізнався про порушення свого права 14.07.2021, а тому сплив строк позовної давності. Враховуючи вимоги ч.4 ст. 267 ЦК України, просить у позові відмовити застосувавши строки позовної давності. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають часткового задоволенню виходячи з наступного. Правовідносини по даній цивільній справі регулюються Цивільним Кодексом України. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно дост.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пунктом 1 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Нормою ч. 1 ст. 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом норми ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України). Закон України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII (далі - Закон України № 675-VIII) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції Так, ст. 3 Закону України № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закон України № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст. 11 Закону України № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст. 11 Закону України № 675-VIII ). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч.12 ст. 11 Закону України № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено договір позики № 75259197, за умовами якого товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 8480,00 грн строком на 30 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (фіксована). Договір підписано електронним підписом відповідача шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 7 - на звороті). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) [NUMBER], що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу - [INFO]. Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін. (а.с. 7 - на звороті, 20). Позикодавець на виконання п.1 Договору позики №75259197 від 14.06.2021, виконав свої зобов`язання та передав відповідачу грошові кошти в розмірі 8480,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача, що підтверджується електронною платіжною інструкцією від 14.06.2021 (а.с.21 - на звороті). Також факт перерахування відповідачу грошових коштів у сумі 8480,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача підтверджується довідкою ТОВ «ФК Фінекспрес», згідно з якої вбачається, що перерахування грошових коштів відбулось за посередництва платіжної установи ТОВ «ФК Фінекспрес», оскільки перерахунок коштів з банківського рахунку товариства на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливо (а.с. 21). Відповідно до п. 5.2. договору позики №75259197 від 14.06.2021, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/ (надалі «Правила»), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура та наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування пролонгації, йому зрозумілі. Пунктом 1 ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Нормою ч. 1 ст. 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом норми ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України). З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 7 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. З матеріалів справи вбачається, що договір позики №75259197 від 14.06.2021 укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». На підтвердження укдадення договору первісний позикодавець свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти, однак позичальник свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув, отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за вказаним договором. Враховуючи умови договору позики та здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, станом на 03.04.2023 року заборгованість [PERSON] становить 28730,24 грн., з яких: 8480 грн. - основний борг; 20250,24 грн. - нараховані проценти (а.с. 53-54 на звороті). 19.11.2021 ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу №1911 від 19.11.2021 за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набув право грошової вимоги за договором позики №75259197 від 14.06.2021, що підтверджується витягом з Реєстру прав вимог від 19.11.2021 (а.с. 22 - на звороті - 31). Відповідно до п.1.1. ТОВ «Фінансова компанія управління активами» передає грошові кошти, що дорівнюють Ціні Продажу, в розпорядження ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» за плату, а ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» відступає ТОВ «Фінансова компанія управління активами» Права вимоги до Боржників, зазначених в Реєстрі Заборгованостей, в розмірі Портфеля Заборгованості. Сторони погодили, що до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» переходять всі права грошової вимоги, які належали ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» за кредитними договорами (а.с. 23). Відповідно до п.5.2. договору факторингу №1911 від 19.11.2021 перехід від ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» до ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за портфелем заборгованості відбулося в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» став кредитором по відношенню до боржників (а.с. 24). 03.04.2023 ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу №030423-ФК, за умовами якого ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набув право грошової вимоги за договором позики №75259197 від 14.06.2021, що підтверджується витягом з Реєстру прав вимог від 03.04.2023 (а.с. 33 - 42). Відповідно до п.1.1 договору факторингу, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» передає грошові кошти, що дорівнюють Ціні Продажу, в розпорядження ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступає ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» Права Вимоги до Боржників, зазначених в Реєстрі Заборгованостей, в розмірі Портфеля Заборгованості. Сторони погодили, що до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» переходять всі права грошової вимоги, які належали ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за кредитними договорами(а.с. 33 - на звороті). Відповідно до п.5.2. договору факторингу №030423-ФК від 03.04.2023 перехід від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за портфелем заборгованості відбулося в момент підписання актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей, після чого ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» став кредитором по відношенню до боржників (а.с. 34 - на звороті). Із долучених до матеріалів справи розрахунків слідує, що розмір заборгованості позичальника за договором позики № 75259197 від 14.06.2021 станом на 03.04.2023 року становить 28730,24 грн., з яких: 8480 грн. - основний борг; 20250,24 грн. - нараховані проценти (а.с. 53 - 55 - на звороті). Всупереч умовам договором позики № 75259197 від 14.06.2021 відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує в належний спосіб; останньому проценти за прострочення виконання умов правочину з дати відступлення прав вимоги правонаступники первісного кредитора не нараховували. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно із ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Частинами 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання та не здійснив жодного платежу для погашення заборгованості на рахунки ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Позивач на підставі долучених доказів довів, що до нього перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні, яке відповідач не виконав належним чином. Відповідно до умов вищевказаного договору позики первісний позикодавець 14.06.2021 взяв на себе зобов`язання надати відповідачу позику на таких умовах: сума позики 8480,00 грн; строк кредитування - 30 днів, процентна ставка у розмірі 1,99 % за 1 день користування кредитом. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 28730,24 грн., з яких: 8480 грн. - основний борг; 20250,24 грн. - нараховані проценти. Суд встановлено, що з наданого стороною позивача розрахунку заборгованості вбачається, що ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» здійснило нарахування відповідачу процентів за період з 14.06.2021 по 18.11.2021, що у загальному розмірі становить 20250,24 грн. При цьому з 31 дня користування кредитом - з 14.07.2021, з моменту пролонгації договору до 90 днів, тіло кредиту зазначено 11011,28 (а.с. 8), тобто збільшено та не відповідає умовам договору. Оскільки відповідно до визначеного пунктом 2.2 договору №75259197 від 14.06.2021, строк дії договору складає 30 днів, відповідно тіло кредиту становить 8480 грн, заборгованість за відсотками - 5062,56 грн (8480,00 х 1,99% х30). У зв`язку з тим, що договір пролонговано на строк не більше 90 днів, відповідно заборгованість відповідача за договором позики становить: 8480 грн - за тілом кредиту, 15187,68 (8480,00 х 1,99% х90) - відсотки за користування кредитом. Таким чином, із [PERSON] на користь ТзОВ «Фінпром Маркет» підлягає стягненню заборгованість за договором позики 75259197 від 14.06.2021 в розмірі 23667,68 грн. з яких: 8480 грн. - тіло кредиту; 15187,68 грн. - нараховані відсотки. В решті позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Щодо посилання відповідача на строк позовної давності, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд застосовує позовну давність за заявою відповідача. Зважаючи на те, що стороною відповідача у заяві про перегляд заочного рішення зазначено про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне на підставі ч.3 ст. 267 ЦК України застосувати трирічний строк позовної давності. Водночас, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 до 31.10.2020 на всій території України карантин, дію якого неодноразово продовжено (у тому числі, й станом на час звернення КП «Харківські теплові мережі» з позовом до суду). Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено. За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З огляду на викладене, на час дії встановленого карантину та воєнного стану, строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, не спливає. З матеріалів справи встановлено, що договір позики №75259197, укладено 14.06.2021, на момент подання позивачем позову про стягнення забоогованості за договором позики в Україні діє правовий режим воєнного стану, а тому позивачем не пропущено строків позовної давності, визначену ст. 257 ЦК України. Щодо стягнення судових витрат. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено на 82,38% (23667,68 х 100 : 28730), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1995,57 грн судового збору (2422,40 х 82,38%:100). Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем до позову додано: Договір про надання правової допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024 року, укладений між адвокатом Ткаченко Ю.О. та ТзОВ «Фінпром Маркет» та витяг з акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги, згідно з яким загальна вартість наданих послуг в межах даного судового провадження становить 3500 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн. є співмірною із ціною позову, складністю справи та виконаними роботами.

Outcome: partial