Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 12 липня 2018 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем було укладено кредитний договір №\~22039000069310, відповідно до якого первісний кредитор надав відповідачу кредит. 15.12.2021 між ТОВ «Цикл Фінанс» та АТ «Банк Кредит Дніпро» укладено договір факторингу, відповідно до якого заборгованість відповідача перед первісним кредитором передана новому кредитору. Банк повністю виконав вимоги Договору, надавши [PERSON] кредит. Відповідач зобов`язання за договором виконував не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 15 грудня 2021 року (на день укладення договору факторингу) у нього виникла заборгованість в сумі 52552,06\~грн., з яких: 40509,60 грн. (заборгованість за тілом кредиту); 3159,10 грн. (заборгованість за відсотками); 8883,36 грн. (заборгованість з комісії). Крім того, позивачем за період часу з 15.12.2021 по 23.02.22 нараховано 3 % річних на суму 236,40 гривень та втрати від інфляції на суму 1433,35 грн. Загальна сума позовних вимог складає 54221,81 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, але до суду не з`явився. Будь-яких заяв або відзиву на позов не подав. Ухвалою від 23.10.2025 суд постановив проводити заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд дійшов наступних висновків. Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.\~ У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до умов кредитного договору № 22039000069310 від 12.07.2018\~р., відповідач отримав кредит на суму 49600,00 грн. зі сплатою відсотків у встановленому розмірі строком на 60 місяців. Сума основної заборгованості за вказаним договором підтверджена розрахунком та відповідачем не спростована. Окрім суми основного боргу позивачем до стягнення також заявлені проценти в розмірі 3159,10 грн. Суд констатує, що договором передбачено нарахування відсотків по кредиту, а відповідачем відповідний розрахунок, який є арифметично вірним, не спростовувався. Вказана сума відсотків підлягає стягненню. Щодо частини позовних вимог про стягнення комісії, судом встановлено, що, дійсно, пунктом 1.1 Договору визначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту в розмірі 1,99 %. Однак, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Закон «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за обслуговування банком кредитної заборгованості передбачено в кредитному договорі. Переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування банком кредитної заборгованості та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, у договорі не зазначено. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 (касаційне провадження №\~61?4202сво22) дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону. Аналогічних висновків Верховний Суд доходив і раніше, наприклад в постановах № 363/1834/17 від 13.07.2022, № 496/3134/19 від 13.07.2022 тощо. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, нарахування комісії відбувалось помісячно за період дії договору, що є неприпустимим. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача комісії за договором в сумі 8883,36 грн. не ґрунтуються на законі та прямо суперечать практиці Верховного Суду. За таких обставин вказана частина позовних вимог задоволенню не підлягає. Крім того, суд вважає обґрунтованим заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних нарахувань за період з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року, оскільки це повністю відповідає приписам статті 625 ЦК України. Ця частина позовних вимог також підлягає задоволенню. Судові витрати (судовий збір та витрати на правову допомогу) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог на підставі ч. 1 ст. 141 та п. 3 ч. 2 ст.\~141 ЦПК України. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial