Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

26 вересня 2025 року до Березнегуватського районного суду Миколаївської області від Баштанського районного суду Миколаївської області, у відповідності до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, надійшла позовна заява ТОВ "Він Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка підписана представником позивача Романенком М.Е. В позові зазначено, що 14 вересня 2018 року між ТОВ "Авентус Україна»" (первісним кредитором) та відповідачкою укладено договір про надання фінансового кредиту №311932 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Сума виданого кредиту за договором складає 4250,00 грн. 12 квітня 2018 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія", (нова назва ТОВ "Він Фінанс"), було укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і до відповідачки. На підставі зазначеного, просив суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором №311932 від 14 вересня 2018 року, в розмірі 16507,50 грн., крім того стягнути з відповідачки судовий збір, в розмірі 2422,4 та витрати на правничу допомогу, в розмірі 5000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові зазначив про слухання справи за його відсутності, підтримання позовних\~вимог в\~повному обсязі та не заперечення проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не направляла. Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідачки, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 14 вересня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачкою в електронній формі у відповідності до ЗУ «Про електронну комерцію», було укладено договір про надання фінансового кредиту № 311932, за яким первісний кредитор надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти, в розмірі 4250,00 грн., строком на 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом, в розмірі 0,9 % на день від суми кредиту (а.с.63-67). Вказаний кредитний договір підписаний відповідачкою шляхом накладення електронного підпису, що створений шляхом використання одноразового ідентифікатора А694911, що підтверджується довідкою ТОВ «Авентус Україна» (а.с.92). ТОВ «Авентус Україна» виконало зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачці грошові кошти, про що свідчить лист ТОВ ФК «Вей Фор Пей» від 07 травня 2025 року, однак остання не виконала\~взятих на\~себе за\~договором зобов`язань,\~грошові кошти\~та відсотки\~за їх\~користування не\~повернула,\~у зв`язку\~з чим\~їй нараховано\~заборгованість,\~в розмірі\~16507,5\~грн.,\~яку за\~договором факторингу №1 від 12 квітня 2018 року, з додатковою угодою №11 від 30 січня 2019 року, було передано ТОВ ФК «Довіра та гарантія», яке за протоколом зборів учасників №1706 від 25 липня 2024 року змінило назву на ТОВ «Він Фінанс» (а.с.18-34,36,50-55,83-84,87-90). Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості, відповідачці нараховано заборгованість за вказаним кредитним договором, у розмірі 16507,50 грн., з яких: 4250,00 грн. заборгованість за кредитом, 2295,00 грн. заборгованість за відсотками, 9562,50 грн. заборгованість за пенею та штрафами (а.с.37-43,93). Крім того, позивачем в позові за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання нараховано відповідачці інфляційні втрати за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року, в розмірі 3609,60 грн. та 3% річних за вказаний період, в розмірі 1487,03 грн. Суму заборгованості перед позивачем відповідачка в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору. Відповідно\~до ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Частина 1\~ст.530 ЦК України\~передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2\~ст.1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до\~ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачкою зобов`язання по погашенню кредитної заборгованості, розрахунок заборгованості відповідачкою не спростовано. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачка порушила умови кредитного договору та не в повному обсязі розраховувалася за отримані грошові кошти, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом, стосовно заборгованості за тілом кредиту, в розмірі 4250,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно стягнення з відповідачки процентів за вказаним договором про надання\~фінансового кредиту\~від 14\~вересня 2018\~року,\~то за вимогами ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення\~договору позики, якщо інше не встановлено положеннями про кредитний договір і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1\~ст.1048\~ЦК України\~передбачено,\~що позикодавець\~має право\~на одержання\~від позичальника\~процентів від\~суми позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються\~договором.\~Якщо договором\~не встановлений\~розмір процентів,\~їх розмір\~визначається на\~рівні облікової\~ставки Національного\~банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З цього слідує, що відсотки за позикою виплачуються лише в межах дії договору позики та кредитного договору. Аналогічний висновок було викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 444/9519/12. За умовами\~укладеного між\~сторонами кредитного\~договору відповідачка\~зобов`язалася сплачувати\~первісному кредитору\~ТОВ «Авентус\~Україна»0,9 % на день від суми кредиту протягом 30 днів, а тому її заборгованість за відсотками складає 1147,5 грн. (4250,00 грн. сума кредиту х 0,9 % річних х 30 днів). Пунктом 1.6. укладеного договору передбачено, що клієнт має право ініціювати продовження строку користування кредитом, однак для цього він зобов`язаний у повному обсязі сплатити нараховані на дату продовження проценти за користування кредитом, а також пеню та штраф. В ході судового розгляду сплати відповідачкою нарахованих на дату продовження процентів, пені та штрафу судом встановлено не було, а тому підстав для продовження строку користування кредитом не вбачається. За такого вимоги позивача про стягнення з відповідачки відсотків за договором про надання фінансового кредиту від 14 вересня 2018 року, в розмірі 2295,00 грн., підлягають частковому задоволенню, в розмірі 1147,5 грн. Стосовно стягнення з відповідачки пені та штрафів, то за умовами п.4.4. укладеного договору про надання фінансового кредиту, у випадку прострочення повернення суми кредиту клієнт зобов`язаний сплатити первісному кредитору: -пеню, в розмірі 3% за кожний день прострочення, починаючи з 4 дня, але не більше, ніж за 90 днів; -штраф на 4 день прострочення, в розмірі 100,00 грн.; -штраф на 30 день прострочення, в розмірі 300,00 грн.; -штраф на 90 день прострочення, в розмірі 500,00 грн. Однак за вимогами ч.3 ст.549 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені. Крім того, за вимогами ст.ст.1, 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. При цьому, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Так за умовами укладеного договору сума кредиту складає 4250,00 грн., а пеня з 4-го дня прострочення за 90 днів, складає період з 18 жовтня 2018 року до 05 січня 2019 року. У вказаний період облікова ставки НБУ складала 18%, а тому розмір пені, який підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за вказаний період складає 377,26 грн. (4250,00 грн. х 36% : 365 днів х 90 днів). Стягнення з відповідачки на користь позивача штрафу також за прострочення повернення суми кредиту задоволенню не підлягає, оскільки за вимогами ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Загальна заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за вказаним договором про надання фінансового кредиту, складає 5774,76 грн., з яких 4250,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1147,5 грн. заборгованість за відсотками та 377,26 грн. пеня. Крім того, за вимогами ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За вимогами, зазначеними у позовній заяві, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором з у рахуванням інфляційних втрат за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року, в розмірі 3609,6 грн. Загальний індекс інфляції за вказаний період складає 1,21866444, однак, з урахуванням розміру заборгованості за договором про надання фінансового кредиту, інфляційні втрати позивача складають 1262,73 грн. (5774,76 грн. х 1,21866444 - 5774,76 грн.), а тому вони підлягають стягненню саме у вказаному розмірі. Також за вимогами, зазначеними у позовній заяві, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором, з урахуванням 3% річних, за період з 23 лютого 2019 року до 23 лютого 2022 року, в розмірі 1487,03 грн. Вказаний період складає 1097 днів, однак, з урахуванням розміру заборгованості за договором про надання фінансового кредиту, 3% річних складають 520,68 грн. (5774,76 грн. х 3% : 365 днів у році х 1097 днів), а тому вони підлягають стягненню саме у вказаному розмірі. Загальна заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за вказаним кредитним договором, з урахуванням втрат від інфляції та 3% річних, складає 7558,17 грн., з яких: 4250,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 1147,5 грн. заборгованість за відсотками, 377,26 грн. пеня, 1262,73 грн. інфляційні втрати та 520,68 грн. 3% річних. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу пропорційно задоволеним позовним вимогам витрат на оплату судового збору, в розмірі 847,47 грн. (а.с.35). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 5000,00 грн., то згідно п.1 ч.3 ст. 113 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3\~ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №33 від 22 березня 2024 року, укладеного з адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», додаткову угоду до вказаного договору від 22 березня 2024 року, детальний опис робіт та акт про підтвердження факту надання правничої допомоги від 04 липня 2025 року, в якому зазначено про надані послуги позивачу: підготовка позовної заяви з додатками 5000,00 грн. (а.с.14,44-48,91). Враховуючи складність справи, що є малозначною, виконані адвокатом роботи, які не є складними та не потребують значних затрат часу, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, який не є значним, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу, у розмірі 5000,00 грн. не відповідають засадам розумності, співмірності, характеру наданої правової допомоги та реальності таких витрат, а тому, вважає за можливе визначити їх на рівні 3000,00 грн., однак, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог позивача, стягує з відповідачки на користь позивача лише 1049,55 грн. як витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Outcome: partial