Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Сизько Д.Б. звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано тим, що приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк Олексій Степанович здійснює примусове виконання виконавчого напису №133430, вчиненого 10.06.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. Як вбачається з виконавчого напису, з позивача на корись ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», у безспірному порядку стягнуто суму в розмірі 9 671,47 грн. за кредитним договором №5645/1140ES5D1I від 30.08.2013р., укладеним між ПАТ «Платинум банк» та [PERSON] .. Вказана сума складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту - 3 468,74 грн.; заборгованість за відсотками та комісією - 275 грн.; заборгованість за штрафними санкціями, що нараховані відповідно до умов кредитного договору - 5 877,73 грн., а також плата за вчинення виконавчого напису 50 грн. Позивач стверджує, що розмір заборгованості за кредитним договором, пред`явленим ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» для вчинення виконавчого напису, являється вигаданим, не підтвердженим, а тому оспорюваним, що не може вважатися безспірною заборгованістю. Також позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис був виданий з численними порушеннями законодавства, тому є таким, що не підлягає виконанню через порушення вимог ст.ст. 87,88 ЗУ «Про нотаріат». Таким чином, на думку позивача, виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, а з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені позивачем витрати зі сплати судового збору та витрати, пов`язані з розглядом справи. Ухвалою суду від 18.11.2024 р. відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву з обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 19.11.2024 р. представником відповідача направлено до суду відзив в якому відповідач визнав позовні вимоги, погодившись із визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Водночас відповідач просив суд повернути позивачу судовий збір відповідно до ст. 142 ЦПК України та зменшити заявлені витрати на правничу допомогу до 1000 грн. з огляду на їх необґрунтованість та незначну складність справи. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але адвокат через систему «Електронний суд» скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але у відзиві на позовну заяву, який отримано судом 19.11.2024р. через систему «Електронний суд», просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З копії наявного в матеріалах справи виконавчого напису вбачається, що 10.06.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №133430 про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №5645/1140ES5D1I від 30.08.2013р., укладеним із ПАТ «Платинум Банк», який відступив право вимоги ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», який в свою чергу відступив право вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», який відступив право вимоги за цим договором ТОВ «Фінансова компанія управління активами», яка відступила право вимоги до [PERSON] ТОВ «Фінпром маркет», який відступив вказане право вимоги ТОВ «ФК «Еліт Фінанс». Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 25.05.2021 р. по 03.06.2021 р. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача, становить 9\~671,47 грн. За заявою стягувача ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та на підставі даного виконавчого напису, постановою приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. від 19.11.2021 року було відкрито виконавче провадження №67604986 (копія постанови міститься в матеріалах справи). З матеріалів справи вбачається, що представником позивача вживались заходи для отримання належним чином завіреної копії кредитного договору з додатками, на підставі яких у [PERSON] виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», завірених копій документів, що підтверджують безспірність заборгованості [PERSON] та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, а також завірених належним чином копій інших документів, наданих ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» приватному нотаріусу КМНО Остапенко Є.М. для вчинення ним виконавчого напису від 10.06.2021, реєстр №133430, що стверджується доданим до матеріалів справи адвокатським запитом до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» від 12.10.2024. На вказаний адвокатський запит ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» скерувало відповідь за вих.. №8584 від 28.10.2024 яким повідомило, що оригінали запитуваних кредитних договорів знаходяться в матеріалах виконавчого провадження, в зв`язку з чим не можуть бути надані. Стороні позивача надано копію договору факторингу разом із витягом з реєстру боржників від 25.05.2021, які додані позивачем до матеріалів справи. Також судом установлено, що у відповідь на клопотання [PERSON] з приводу надання інформації про виконавче провадження приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Плесюк О.С. листом від 06.11.2024 за №17842 повідомив, що в нього на виконанні дійсно перебуває виконавче провадження №67604986 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №133430 від 10.06.2021. В межах даного виконавчого провадження стягнень не проводилось. До даної відповіді приватний виконавець долучив постанову про відкриття виконавчого провадження, не надавши копію вказаного кредитного договору. Матеріали справи свідчать, що позивач вжив вичерпних заходів для отримання копій ключових документів, на підставі яких виникла спірна заборгованість та був вчинений виконавчий напис. Зокрема, адвокатський запит від 12.10.2024 до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» залишився без задоволення, оскільки відповідач повідомив про передачу оригіналів документів до виконавчого провадження. Водночас приватний виконавець також не надав копії кредитного договору, попри наявність відповідної заяви від стягувача в матеріалах виконавчого провадження. Таким чином, ні стягувач, ні приватний виконавець не надали ні стороні позивача, ні суду документи, що підтверджують безспірність заборгованості, що є обов`язковою передумовою для вчинення виконавчого напису. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюється \~Законом України «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України. Відповідно до\~ст.\~18\~ЦК України \~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей15,16,18 ЦК України, статей50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Однією з ознак безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен впевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу в судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо одна з цих дій не виконана, заборгованість не вважається безспірною. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17, від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17 ( з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 30 вересня 2019 року (справа № 357/12818/17), від 15 січня 2020 року (справа №305/2082/14-ц). Також, відповідно до пункту 3\~глави 16 наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. 26.11.2014 до\~постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~були внесені зміни, за якими було доповнено вказаний перелік розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Зазначені зміни внесені\~постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною\~ Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, а саме доповнення пунктом 2, який стосувався стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 постанову Київського апеляційного адміністративного суду № 826/20084/14 від 22.02.2017 залишено без змін. У зв`язку з визнанням судом незаконними норм\~Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014, якими було доповнено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, положеннями про кредитні договори, станом на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису\~постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172\~діяла в редакції, яка не передбачала права нотаріуса вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору, а передбачала стягнення на підставі оригіналу нотаріально посвідченої угоди. Таким чином станом на час вчинення виконавчого напису,\~постанова Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172\~передбачала вчинення виконавчих написів лише на підставі нотаріального посвідченого договору. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц і від 15.04.2020 у справі №158/2157/17. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як убачається з матеріалів даної справи копія кредитного договору не надана відповідачем позивачу та суду, в матеріалах виконавчого провадження, занесених в АСВП копія такого договору також відсутня. Ні відповідачем, ні приватним виконавцем не повідомлено про нотаріальне посвідчення вказаної кредитної угоди, при цьому відповідач визнав позов у частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі; чи повідомлявся позивач про наявність такої заборгованості (направлення вимоги про усунення порушень та її отримання боржником). Також суду не доведено стороною відповідача, що кредитний договір, який був підставою для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально. Натомість стороною позивача стверджено в позові, що договір не посвідчувався нотаріально. Враховуючи наведене, зважаючи на те, що відповідачем визнані позовні вимоги, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням вищенаведених положень законодавства та має бути визнано таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1\~ст. 142 ЦПК України\~ в разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом установлено, що позивачем при поданні позову понесено судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, з Державного бюджету підлягає поверненню позивачу 50 відсотків судового збору (що становить 605,60 грн.), сплаченого нею при поданні позову. На підставі ст.141 ЦПК України\~необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків сплаченого судового збору, що становить 605,60 грн. Щодо вимоги про стягнення правової допомоги суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за частиною 3 статі 133 ЦПК України належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом статті 137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Приписами ст. 141 ЦПК України визначено: розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Частиною 3 статті 141 ЦПК України закріплено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц. Як убачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 6500,00 грн. підтверджуються договором про надання правничої допомоги; рахунком та платіжною інструкцією. Відповідачем було подане клопотання про зменшення витрат на правову допомогу. Враховуючи незначну складність справи, досліджені докази, що надані на підтвердження понесених позивачем витрат на оплату правової допомоги, вимоги чинного процесуального законодавства щодо справедливого вирішення спорів та дотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд дійшов висновку про необґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, що належать розподілу між сторонами та про наявність підстав для зменшення розміру витрат на оплату правової допомоги. З урахуванням вище викладеного, суд вважає, що до стягнення підлягають витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн., що є справедливим, розумним, пропорційним та обґрунтованим її розміром.

Outcome: approved