Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

У листопаді 2024 року [PERSON] в особі свого представника адвоката Русанова Г.В. звернувся до суду з позовом до Новопокровської селищної ради про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] , померлим [INFO] , в будинку [ADDRESS] , та прийняття ним спадщини після його померлого батька [PERSON] , також позивач просить визнати за ними в порядку спадкування за законом право власності на вищевказаний будинок, загальною площею 54,4 м.кв., житловою площею 21,0 м.кв., з надвірними будівлями і спорудами. Позовні вимоги мотивовані тим, що його батьку [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого виконкомом Введенської селищної ради 29.12.1984 року за реєстровим №183, належала частка житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Інша частка вказаного житлового будинку належала на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Чугуївською державною нотаріальною конторою 17.01.1984 року, [PERSON] , яка за життя склала заповіт на вказане майно на ім`я матері позивача [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. На день її смерті батьки позивача проживали та були зареєстровані у житловому будинку [ADDRESS] , тобто [PERSON] як спадкоємиця за заповітом фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , однак не отримувала свідоцтво про право на спадщину за життя. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої спадщину у вигляді частки зазначеного жилого будинку фактично прийняв [PERSON] , який проживав разом зі спадкодавицею, однак також за життя не отримав свідоцтво про право на спадщину. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , з яким по час його смерті проживав [PERSON] , та прийняв спадок відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України. Проте відповіддю завідувача Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області від 13.11.2024 позивача повідомлено, що з-за відсутності правовстановлюючого документу на зазначений житловий будинок свідоцтво про право на спадщину видано бути не може та рекомендовано звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області Гуменного З.І. від 27.12. 2014 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. У зв`язку звільнення з посади судді [PERSON] у відставку відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2025 зазначена справа передана в провадження судді Чугуївського міського суду Харківської області Карімова І.В., ухвалою якого від 26.03.2025 року прийнято до провадження та визначено проводити її розгляд в загальному провадженні. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 27.08.2025 року закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті. До суду 22.10.2025 року надійшла заява представника позивача [PERSON] адвоката Русанова Г.В. про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав за заявленими підставами та просить їх задовольнити. Представник відповідача Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області селищний голова О. Слабінська надала заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача, просить ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено,\~що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23.05.1971 року Введенським сел.. РАЦС Чугуївського району Харківської області, актовий запис № 126, [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені: батько [PERSON] , матір [PERSON] , які перебували у шлюбі з 01 березня 1971 року, що підтверджується витягом № 00047949808 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 13.11.2024 . Житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належав на праві власності [PERSON] , а саме: частка будинку належала на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Чугуївською державною нотаріальною конторою 06.04.1979 року, реєстровий номер1553, зареєстрованого в Чугуївському МБТІ в реєстровій книзі за № 353, друга частка вказаного житлового будинку належала на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Чугуївською державною нотаріальною конторою 17.01.1984 року, реєстровий номер 42. [PERSON] за життя склала заповіт, посвідчений15.03.1982 року секретарем виконавчого комітету Введенської ради Чугуївського району Харківської області за реєстровим № 67, на частку належного їй житлового будинку на ім`я матері позивача [PERSON] . Відповідно до договору купівлі- продажу, посвідченого секретарем виконкому Введенської селищної ради 29.12.1984 року за реєстровим №183, [PERSON] продала [PERSON] частку житлового будинку з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS] . , житлова площа складає 10,5 кв.м, земельна ділянка в розмірі 0,15 га. Зазначена частина будинку зареєстрована в Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації за [PERSON] 06.01.1988 року за № 353 в реєстровій книзі Д-1. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 26.11.1997 року Введенською селищною радою Чугуївського району Харківської області, актовий запис № 126. На день її смерті батьки позивача [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживали та були зареєстровані у житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Центра надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області за №1211 від 03.09.2024 року. Тобто [PERSON] як спадкоємиця за заповітом фактично вступила у володіння та управління вказаною частиною житлового будинку після смерті [PERSON] , що відповідала вимогам п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР. Однак [PERSON] за життя не отримувала свідоцтва про право на спадщину. [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 17.10.2016 року Виконавчим комітетом Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області, актовий запис №82. Після смерті [PERSON] спадщину у вигляді частки жилого будинку [ADDRESS] фактично прийняв її чоловік [PERSON] , який проживав разом зі спадкодавицею. Зазначене підтверджується довідкою Центра надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області за №1210 від 03.09.2024 року. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20 січня 2020 року Виконавчого комітету Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області, актовий запис № 04, [PERSON] , [INFO] помер [INFO] . Відповідно до довідки Центра надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області за №1209 від 03.09.2024 року на час смерті [PERSON] був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним фактично проживав син [PERSON] . Зазначене також підтверджується копією акту від 10.10.2024р., складеного за участю депутата Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області [PERSON] та свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та затвердженого головою Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області О. Слабінською. Відповідно до частин першої-третьої статті\~1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина\~третя\~статті\~1268 ЦК України\~вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Такий правовий висновок щодо застосування частини\~третьої\~статті\~1268 ЦК України\~викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, провадження № 61-39308св18; від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15-ц, провадження № 61-5777св20; від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, провадження № 61-6290св20; від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19, провадження № 61-15380св20; від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19, провадження № 61-3620св21; від 19 квітня 2023 року у справі № 2-516/2007, провадження № 61-11834св22. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина\~четверта\~статті\~263 ЦПК України). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини\~третьої\~статті\~1268 ЦК України\~має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною\~першою\~статті\~29 ЦК України\~визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положення статті\~29 ЦК України\~не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті\~33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею\~1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. У частині\~третій\~статті\~12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною\~першою\~статті\~76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини\~перша\~та\~друга\~статті\~77 ЦПК України). Відповідно до частини\~другої\~статті\~78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею\~80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частиною\~першою\~статті\~89 ЦПК України\~визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Пред`являючи позов, позивач [PERSON] вказував, що на час смерті батька [PERSON] він проживав разом з ним у будинку [ADDRESS] .\~Про відмову від спадщини він не заявляв. Тому вважає, що прийняв спадщину після смерті батька. Зазначені позивачем обставини підтверджені вищевказаними доказами та не спростовані відповідачем і доказів того, що позивач фактично мешкав за іншою адресою, окремо від спадкодавця, суду не надано. Тому суд вважає доведеним факт прийняття позивачем спадщини після смерті батька [PERSON] у порядку частини\~третьої\~статті\~1268 ЦК України, згідно з якою спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Матеріали справи не місять відмови [PERSON] від спадщини. Статтею\~1296 ЦК України\~визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття\~392 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, але не отримав свідоцтва про право на спадщину, не має можливості розпоряджатися таким майном, оскільки у нього немає правовстановлюючого документа на спадкування нерухомого майна. Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. Проте відповіддю завідувача Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області від 13.11.2024 позивача повідомлено, що з-за відсутності правовстановлюючого документу на зазначений житловий будинок свідоцтво про право на спадщину видано бути не може та рекомендовано звернутися до суду з цим позовом. Тобто позивач не має іншої можливості отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно після смерті батька, ніж шляхом звернення до суду з зазначеним позовом. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тож такий спадкоємець може захистити свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 Цивільного кодексу України. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року в справі № 289/1818/16-ц зроблений висновок про те, що відсутність у померлої особи свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно не позбавляє її спадкоємців права на спадщину та не може свідчити про те, що спадкодавець не прийняла спадщину після смерті своїх батьків. Законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. До складу спадщини може входити нерухоме майно спадкодавця, право власності на яке належним чином не зареєстроване, проте набуття такого права власності відбулося з дотриманням чинного законодавства. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі № 642/4502/17 визначено, що для визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем законодавцем не передбачено обов`язкового пред`явлення окремої позовної вимоги про встановлення факту прийняття спадщини спадкодавцем. Тобто, така обставина (факт прийняття спадщини спадкодавцем), у разі пред`явлення позову про визнання права власності (чи визнання права на частку в праві спільної часткової власності) за спадкоємцем, встановлюється під час розгляду такого позову. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Оцінивши всі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, законними, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved