Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

У листопаді 2024 року представник позивача, який діє в інтересах ТОВ «Кей-Колект», через систему «Електронний суд» звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач ), в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Кей-Колект» суму 3% річних в розмірі 17 209,50 Швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України розміщеному на офіційному сайті станом на 07.11.2024 складає 814 011,07 грн. Позов обґрунтовує тим, що 12.12.2006 між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту 11087446000, відповідно до якого позичальнику було надано кредитні кошти у розмірі 116 020,00 швейцарських франків зі сплатою 8,49 % річних до 11.12.2017. Зазначає, що 06.05.2011 року Ленінським районним судом м. Миколаєва розглянуто справу №2-138/2011 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та ухвалено рішення, яким позов задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 101 170,10 швейцарських франків - борг за кредитом, 12 638,32 швейцарських франків - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3 230,30 швейцарських франків - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, а всього 117 038,72 швейцарських франків, що по курсу Національного банку України еквівалентно 913 687,97 грн.. Вказує, що 12.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» уклали договір факторингу, у зв`язку з чим, право вимоги кредитної заборгованості ПАТ «УкрСиббанк» за договором № 11087446000 від 12..12.2006 року відступлені ТОВ «Кей Колект». Однак, відповідачем рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.05.2011 року по справі № 2-138/11 не виконано. У зв`язку з чим, позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.11.2024 року матеріали вказаної справи передані за підсудністю на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.01.2025 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою суду від 03.02.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 04.06.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, подав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за відсутністю представника, просив позов задовольнити та ухвалити відповідне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив, відзив на позов не подав. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Судом установлено, що рішенням Ленінським районним судом м. Миколаєва від 06.05.2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму заборгованості за кредитним договором №11087446000 від 12.12.2006 у розмірі 101 170,10 швейцарських франків - борг за кредитом, 12 638,32 швейцарських франків - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3 230,30 швейцарських франків - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, а всього 117 038,72 швейцарських франків, що по курсу Національного банку України еквівалентно 913 687,97 грн.. 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, зокрема, за договором про надання споживчого кредиту №11087446000. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.08.2013 року замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» його правонаступником ТОВ «Кей-Колект» у цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. З наданого позивачем розрахунку заборгованості трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року вбачається, що три проценти річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 17 209,50 Швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті становить 814 011,07 грн. В разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відтак положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30.03.2016 року у справі №6-2168цс15, а також підтверджена постановою Верховного Суду від 19.03.2018 року у справі №718/2080/17-ц. Крім того, в постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №459/3560/15-ц зазначено, що оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Враховуючи, що станом на час розгляду справи заборгованість [PERSON] за рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.05.2011 року, яке набрало законної сили, перед ТОВ «Кей-Колект», як правонаступником ПАТ «УкрСиббанк», не сплачена, це судове рішення не виконано, при цьому суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про сплату йому відповідачами солідарно трьох процентів річних та інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості, передбачених ст. 625 ЦК України є правомірними, а тому підлягають задоволенню. При цьому, з урахуванням існування судового рішення, яке набрало законної сили, не мають правового значення для вирішення цього спору доводи [PERSON] щодо обставин виникнення боргу та відсутність у позивача права на примусове виконання цього рішення суду, а тому не беруться судом до уваги. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved