Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», Акціонерне товариство «Універсал банк» (далі - банк) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 03.03.2005 між сторонами укладений кредитний договір №22, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 1327252,50 грн. зі сплатою 18% річних з кінцевим терміном повернення 02.03.2010. Банк свої зобов`язання виконав та перерахував кредитні кошти на позичковий рахунок, проте відповідач свої зобов`язання порушила. Станом на 01.05.2011 відповідач частково повернула кошти кредиту в сумі 493371,38 грн. та частково сплатила відсотки за його користування в розмірі 374355,32 грн., через що утворилась заборгованість в розмірі 1483623,02 грн., з яких прострочена заборгованість по кредиту - 833881,12 грн., заборгованість по простроченим відсоткам - 64974,90 грн. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору від 03.03.2005 №22 за порушення строків повернення кредиту позичальник має сплатити пеню за кожен прострочення в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, що станом на 01.05.2011 становить 520595,37 грн., з яких пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 304366,61 грн., пеня за несвоєчасну сплату відсотків - 216228,76 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 2004218,39 грн. 06.07.2011 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду. 14.12.2011 постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі. 24.12.2012 постановлено ухвалу про відновлення провадження у справі. 12.09.2013 постановлено ухвалу про зупинення провадження у справі. 30.04.2024 постановлено ухвалу про відновлення провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 10.07.2024 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 18.08.2011 відповідач подала заперечення на позов, в яких зазначила, що під примусом голови правління банку Марченко М.С. підписала договір про надання кредиту на придбання квартири в м. Києві. Підписання договору відбулось під загрозою звільнення, проте таке підписання не означає, що вона дійсно отримала кредитні кошти. Їй нічого невідомо про зарахування коштів на її ім`я та про подальший їх рух, грошей вона не отримувала, а згадану в договорі квартиру купувала [PERSON] , батько якої займався в банку будівництвом. Також їй нічого невідомо про надання в заставу квартири по [ADDRESS] . Відсутні платіжні документи за її підписом, які підтверджують отримання особисто нею коштів та їх перерахування. Представник позивача підтримав заявлений позов. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 03.03.2005 між АКБ «Київ» та [PERSON] укладений договір №22 про надання кредиту в розмірі 1327252,50 грн. на строк з 03.03.2005 до 02.03.2010 для інвестування у будівництво квартири [ADDRESS] . Інвестуванням квартири позичальник здійснює відповідно до інвестиційного договору №10-02-213 від 11.02.2004 та змін до нього від 14.11.2004. Розмір відсотків за користування кредитом становить 18% річних, які нараховуються на залишок заборгованості позичальника за кредитом. З метою забезпечення виконання зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченою заставою вимоги позичальник передає кредитору в заставу майнові права на квартиру, що виникають з умов інвестиційного договору, заставною вартістю 1327252,50 грн. (п. 2.1. договору від 03.03.2005 №22). В п. 5.1. договору від 03.03.2005 №22 сторони погодили, що у випадку недотримання строків погашення кредиту та/або нарахованих відсотків за його користування, визначених п.п.1.3, 3.2., 3.4 позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. Відповідно до виписки з особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] на цей рахунок банком 03.03.2005 перераховані кредитні кошти в розмірі 1327252,50 грн. з призначенням: вид. кред. внес. кред. коштів [PERSON] на буд. житла зг. змін від 14/02/05 до інв. дог. 10-02-213 11/02/05 на о/р [NUMBER] [PERSON] без ПДВ дог. 22 03/003/05. Згідно з меморіальним ордером від 03.03.2005 №1 (№695263) банк через транзитний рахунок перерахував 03.03.2005 кошти в розмірі 1327252,50 грн., призначення платежу внес. кред. коштів [PERSON] на буд. житла зг. змін від 14/02/05 до інв. дог. 10-02-213 11/02/05 на о/р [NUMBER] [PERSON] без ПДВ дог. 22 03/003/05. Згідно з розрахунком позивача загальний залишок заборгованості за кредитом станом на 01.05.2011 становить 2004218,39 грн. та складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 833881,12 грн., заборгованості по простроченим відсоткам в розмірі 64974,90 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту - 304366,61 грн., пені за несвоєчасну сплату відсотків - 216228,76 грн. Відповідно до листа ГСУ МВС України від 05.09.2011 №13/4-С-4098 ним здійснювалось досудове слідство по кримінальній справі №24-96 за фактом заволодіння коштами ПАТ АКБ «Київ» в особливо великому розмірі за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, розглядались обставини шахрайського заволодіння коштами ПАТ АКБ «Київ» за укладеним з [PERSON] кредитним договором від 03.03.2005 №22 для оплати інвестування квартири по [ADDRESS] . Відповідно до листа ГСУ МВС України від 17.01.2013 №13/4 ним здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12012000000000031, зареєстрованому за матеріалами кримінальної справи №24-96 щодо [PERSON] за фактом заволодіння коштами ПАТ АКБ «Київ» в особливо великому розмірі за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, розглядались обставини шахрайського заволодіння коштами ПАТ АКБ «Київ», у тому числі шляхом незаконного оформлення 03.03.2005 кредитного договору №22 на ім`я [PERSON] . Остання не отримувала коштів за кредитним договором від 03.03.2005 №22, а ним заволоділи члени очолюваної [PERSON] організованої групи. 04.11.2024 Шевченківським районним судом міста Києва постановлено ухвалу у справі №761/21608/13-к за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження №12012000000000031 від 24.11.2012, згідно з якою кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , закрито та звільнено від кримінальної відповідальності, цивільні позови ПАТ «АКБ «Київ» залишено без розгляду. Також за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження №12012000000000031 від 24.11.2012 судом було встановлено, що підписи від імені [PERSON] у графі «Позичальник» договору про надання кредиту від 03.03.2005 №22 виконано [PERSON] . Підроблені членами організованої групи документи використовувались для вчинення службових підроблень, заволодіння коштами банку та в подальшому прикриття злочинів. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України). Судом встановлено, що 03.03.2005 між сторонами укладений кредитний договір №22, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 1327252,50 грн. зі сплатою 18% річних з кінцевим терміном повернення 02.03.2010, для інвестування у будівництво квартири [ADDRESS] . В день укладання кредитного договору банк перерахував кредитні кошти на особовий рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] в розмірі 1327252,50 грн. з призначенням: вид. кред. внес. кред. коштів [PERSON] на буд. житла зг. змін від 14/02/05 до інв. дог. 10-02-213 11/02/05 на о/р [NUMBER] [PERSON] без ПДВ дог. 22 03/003/05. 03.03.2005 №1 (№695263) банк через транзитний рахунок перерахував 03.03.2005 кошти в розмірі 1327252,50 грн., призначення платежу внес. кред. коштів [PERSON] на буд. житла зг. змін від 14/02/05 до інв. дог. 10-02-213 11/02/05 на о/р [NUMBER] [PERSON] без ПДВ дог. 22 03/003/05. Як вбачається з наданих банком доказів, кредитний договір між банком та позивачкою був укладений на інвестування будівництва квартири [ADDRESS] , а кошти за кредитним договором були перераховані на особистий рахунок [NUMBER] [PERSON] згідно з договором №22 від 03.03.2005. При цьому умовами кредитного договору від 03.03.2005 №22 передбачено, що інвестування квартири позичальник здійснює відповідно до інвестиційного договору №10-02-213 від 11.02.2004 та змін до нього від 14.11.2004. Відповідач заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на те, що вона взагалі не отримувала кредитних коштів, а зазначену в договорі квартиру купувала [PERSON] . Суд враховує також відомості, отримані ГСУ МВС України під час розслідування кримінального провадження №12012000000000031, зареєстрованого за матеріалами кримінальної справи №24-96 щодо [PERSON] за фактом заволодіння коштами ПАТ АКБ «Київ» в особливо великому розмірі за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, у тому числі шляхом незаконного оформлення 03.03.2005 кредитного договору №22 на ім`я [PERSON] , яка не отримувала коштів за кредитним договором від 03.03.2005 №22, а ними заволоділи члени очолюваної [PERSON] організованої групи. Аналізуючи докази, надані позивачем на підтвердження вимог про стягнення кредитної заборгованості, суд вважає, що хоча відповідач і підписала кредитний договір від 03.03.2005 №22, проте коштів за цим договором вона фактично не отримала. Зазначений висновок суду також підтверджується відомостями, викладеними в ухвалі Шевченківського районного суду міста Києва від 04.11.2024 у справі №761/21608/13-к за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження №12012000000000031 від 24.11.2012, в якій зазначено, зокрема, що за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження судом було встановлено, що підроблені членами організованої групи документи використовувались для вчинення службових підроблень, заволодіння коштами банку та в подальшому прикриття злочинів. За встановлених обставин сам по собі факт підписання договору від 03.03.2005 №22 не є беззаперечним підтвердженням отримання кредитних коштів відповідачем та, як наслідок, не є підставою виникнення у відповідачки обов`язку з їх повернення. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.ст.77-80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», якою визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, є підтвердженням виконаних банківських операцій та можуть бути належними доказами щодо наявності заборгованості за кредитним договором. Слід зауважити, що банк не надав суду копії інвестиційного договору №10-02-213 від 11.02.2004 та змін до нього від 14.11.2004, копію договору застави, за умовами якого позичальник передала кредитору в заставу майнові права на квартиру, що виникають з умов інвестиційного договору, заставною вартістю 1327252,50 грн., укладання кого передбачено п. 2.1. договору від 03.03.2005 №22, також не надано жодних відомостей про те, на якій підставі відбулось перерахування коштів в розмірі 1327252,50 грн. на особовий рахунок № [NUMBER] [PERSON] , яке відношення остання має до кредитного договору №22 від 03.03.2005, з посиланням на який відбулось перерахування грошей, хто здійснював повернення кредитних коштів - відповідач чи інша особа тощо. Сам по собі розрахунок заборгованості, складений позивачем, не є доказом наявності заборгованості. Зазначене позбавляє суд можливості перевірити, що позивач дійсно свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином та саме надав відповідачу кредит, а відповідач, в свою чергу, отримавши кредитні кошти в певній сумі, використала їх за цільовим призначенням. Так, Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідача кредитної заборгованості, що складається з тіла кредиту та відсотків за його користування. За встановлених обставин у відповідачки відсутній обов`язок сплачувати на користь банку пеню, оскільки вона не допустила прострочення виконання зобов`язання, а настання наслідків у вигляді сплати неустойки допускається лише у разі порушення зобов`язання, тобто його невиконання або неналежного виконання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, що має наслідком відмову у їх задоволенні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed