Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» звернулося до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] про стягнення з нього на користь позивача заборгованості за Договором №1487797 від 07.05.2024 року у розмірі 62658,49 грн. та відшкодування зі сплати судового збору у розмірі 2422, 40 грн. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 07.05.2024 року між позичальником [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» (надалі ТОВ ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ») був укладений договір № 1487797 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до Розділу 1 Кредитного договору, ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» надає Позичальнику (Споживачу) кредит в гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Кредит надається строком на 350 днів, стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти на загальну суму 14300,00 грн. шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку Позичальник вказав при оформленні кредиту. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «ПЕЙТЕК», що включено до реєстру платіжної інфраструктури Національного Банку України. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відповідач здійснював часткові оплати в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №1487797 від 07.05.2024 року, шляхом здійснення платежів (останній платіж було здійснено 17.09.2024 15:20:15 у сумі 4770 грн.) Сплачуючи кредит, відповідач вчинив конклюдентні дії, що свідчать про прийняття ним укладеного кредитного договору, який створив для нього певні цивільні права та обов`язки, частину з яких було реалізовано. Окрім того, згідно інформації ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» відповідач до дати укладення згаданого вище кредитного договору вже оформлював кредитні відносини з ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (один раз), і попередні кредитні договори були погашені, що додатково доводить його обізнаність з процедурою оформлення та виконання Кредитного договору. 20.01.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 01.02-01/25, відповідно до умов якого до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1487797 від 07.05.2024 року у сумі 62658,49 грн., з яких: заборгованість по тілу - 14299,99 грн., заборгованість по відсотках - 41208,50 грн., пеня 7150,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак представник позивача Паладич А.О. до позовної заяви надала клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] належним чином та завчасно повідомлявся про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився та не повідомив суду про причини своєї неявки. Відзив на позов не подавав. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без поважних причин або без повідомлення причин, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наведені вище норми закону, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. З`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені письмові докази, які є належними та допустимими, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 07.05.2024 року в електронній формі, згідно вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», між позичальником [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» був укладений договір № 1487797 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 14300,00 грн. на споживчі потреби строком на 350 днів, на платіжну картку № [NUMBER] , на умовах повернення (періодичність кожні 25 днів), із сплатою процентів за користування кредитом (тип процентної ставки фіксована) 1,5% в день та застосовується в межах строку кредиту. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), первісна редакція якого наведена в Додатку №1 до цього Договору. Сторонами також погоджено, що на дату укладення договору (за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом) складають: загальні витрати 75075,00 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту - 89375,00 грн., орієнтовна реальна річна процентна ставка - 10352,48%. Договір відповідач підписав через телекомунікаційну систему одноразовим ідентифікатором В281 07.05.2024 року о 12:31:33, акцептувавши пропозицію ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ». Кредитні кошти відповідачеві були перераховані в обсязі та у строк, визначені умовами договору, що підтверджено повідомленням ТОВ «ПЕЙТЕК» №20250120-62 від 20.01.2025 року, яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків на підставі ліцензії Національного банку України (рішення від 29.05.2023 №21/990-РК), що переоформлена 24.05.2024 року (витяг Національного банку України із Державного реєстру фінансових установ про внесення 24.05.2024 року запису до Державного реєстру фінансових установи про переоформлення ліцензій). Згідно договору про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку №01042024-2 від 01.04.2024 року на платіжну картку клієнта [NUMBER] від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» 07.05.2024 року о 12:33:10 було успішно перераховано кошти на суму 14300,00 грн. Отже, ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» умови договору виконало в повному обсязі. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотними порушенням умов Договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості, станом на 20.01.2025 року у розмірі 62658,49 грн., з яких: заборгованість по тілу - 14299,99 грн., заборгованість по відсотках - 41208,50 грн., пеня 7150,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за Договором № 1487797 від 07.05.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, наданого ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ». При цьому, встановлено, що відповідач здійснював часткові оплати в рахунок погашення заборгованості за договором №1487797 від 07.05.2024 року шляхом здійснення платежів зазначених у розрахунку заборгованості за кредитним договором, що є додатком до позовної заяви (останній платіж було здійснено 17.09.2024 15:20:15 у сумі 4770 грн). Також відповідач раніше вже оформлював кредитні відносини з ТОВ «СЕЛФІ ФІНАНС», попередні кредитні договори були погашені, що додатково доводить його обізнаність з процедурою оформлення та виконання кредитного договору. 20.01.2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та товариством з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (надалі ТОВ «СВЕА ФІНАНС») було укладено договір факторингу № 01.02-01/25, відповідно до умов якого Клієнт (Первісний Кредитор) відступає (передає) Фактору (Новий Кредитор) Права вимоги, а Фактор набуває Права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав вимог Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором. Згідно договору факторингу №01.02-01/25 від 20.01.2025 року, платіжної інструкції кредитового переказу коштів №9897 від 21.01.2025 року, Реєстру боржників до Договору №01.02-01/25 від 20.01.2025 року, Акту приймання-передачі Документації за договором факторингу від 20.01.2025 №01.02.-01/25 та витягу з вказаного Реєстру боржників, відповідно до яких ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» в тому числі і до [PERSON] за кредитним договором №1487797 від 07.05.2024 року на загальну суму 62658,49 грн., з яких: сума основного боргу за кредитом 14299,99 грн.; сума нарахованих процентів - 41208,50 грн.; сума штрафних санкцій 7150,00 грн. Невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним договором стало підставою для звернення нового кредитора - ТОВ «СВЕА ФІНАНС» з даним позовом до суду. Вирішуючи позовні вимоги ТОВ «СВЕА ФІНАНС» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 1487797 від 07.05.2024 року суд застосовує такі норми права. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Згідно з ч.2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п.5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений Порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до ч.3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч.4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У відповідності з положеннями ст.ст. 509, 526, 629, 1054 ЦК України особа, яка уклала кредитний договір та отримала кошти повинна виконувати його належним чином та повернути кошти у відповідності з умовами кредитного договору. У статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з п. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною, тип процентної ставки визначається кредитним договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року по справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18 викладено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно зі ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно з ч.2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч.1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п.3 ч.2 ст. 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З наданих представником позивача та безпосередньо досліджених у судовому засіданні належних, достатніх та допустимих доказів судом установлено, що 07.05.2024 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір №1487797 про надання споживчого кредиту (з фіксованою процентною ставкою), в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором В281, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 14300,00 грн. строком на 350 днів та зобов`язався його повернути та сплатити проценти за користування грошовими коштами у розмірі 1,5% на день. На підставі договору факторингу №01.02-01/25 від 20.01.2025 року з додатками ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1487797 від 07.05.2024 року на суму 62658,49 грн., з яких: сума основного боргу за кредитом 14299,99 грн.; сума нарахованих процентів - 41208,50 грн.; сума штрафних санкцій 7150,00 грн. Аналіз досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин в сукупності з наведеними вище вимогами закону та правовою позицією Великої Палати Верховного Суду дає підстави для обґрунтованого висновку, що оскільки [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором у встановлені ним строки не виконав, то з нього підлягає стягненню на користь ТОВ «СВЕА ФІНАНС» заборгованість, яка складається з основних сум боргу та відсотків, нарахованих виключно в межах строків кредитування, визначених цим договором. Таким чином, загальний розмір заборгованості за договором №1487797 про надання споживчого кредиту від 07.05.2024 року, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 55508,49 грн., що складається з: заборгованість по тілу кредиту 14299,99 грн., заборгованість по відсотках 41208,5 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача пені у сумі 7150,00 грн., то суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Поряд із цим, відповідно до п. 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час. Оскільки Первісним кредитором у період дії в Україні воєнного стану нараховано до сплати пеню в сумі 7150,00 грн., від сплати якої позичальник звільняється в силу зазначених вище вимог ЦК України, суд робить висновок про відсутність правових підстав для її стягнення. З огляду на встановлені, на підставі наданих позивачем доказів, обставини та враховуючи вищенаведені норми закону, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 1487797 від 07.05.2024 року у розмірі 55508,49 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, а також враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2145,98 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial