Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивувало тим, що 12.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір №3270044. Відповідно до цього договору сума кредиту становить 6000,00 грн. Кредит надавався на умовах строковості, повернення, сплати процентів за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. ТОВ «Мілоан» кредитні кошти були перераховані в обсязі та у строк, визначені умовами договору, проте відповідач умов договору не виконав, коштів не повернув. 26.07.2024 був укладений договір № 26-07/2024, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 3270044. Згідно розрахунку позивача, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 43270044 від 12.12.2021 становить 21750,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 6000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 15150,00 грн, заборгованості за комісіями 600,00 грн. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 43270044 від 12.12.2021 в розмірі 21750,00 грн, а також 2422, 40 грн судового збору та 13000,00 грн витрат на правничу допомогу. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.08.2025 призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено розгляд справи по суті. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 11.09.2025 представник відповідача адвокат Жунку Д.С. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач позов визнає частково, в частині стягнення з нього 8250,00 гривень, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 6000.00 грн; - заборгованість за нарахованими процентами - 2250 грн.; решту вимог позовної заяви відповідач вважає необґрунтованими, такими, що не підлягають до задоволення судом. При стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитних договорів умовах, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування за Договором про споживчий кредит №3270044 від 12.12.2021 саме у 30 днів, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Враховуючи вищезазначене, вважає, що відповідно до п. 1.4 Договору про споживчий кредит №3270044 від 12.12.2021 року термін повернення кредиту визначено 11.01.2022 року, тому правові підстави для стягнення заборгованості по відсоткам після спливу такого строку відповідно до п. 1.6, 2.3.1.2 Договору відсутні. У кредитного договору №3270044 від 12.12.2021 року щодо сплати комісії в розмірі 600,00 грн за надання кредиту є нікчемними та не підлягають задоволенню. Щодо витрат позивача на правничу допомогу, представник відповідача зазначає, що з поданих позивачем документів на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу неможливо встановити чи позивач фактично сплатив гонорар за надання правничої допомоги, чи такий гонорар має бути сплачений в майбутньому. Позивачем до позовної заяви не додано квитанцій, платіжних доручень, або інших документів, які б підтверджували сплату позивачем гонорару за надання правничої допомоги на користь Адвокатського об`єднання, а тому, вважає, що витрати позивача на правничу допомогу не підтверджуються сукупністю достовірних та достатніх доказів, не відповідають критерію реальності таких витрат та не підлягають стягненню з відповідача за результатами розгляду справи. Вважаю, що заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу позивача, є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову а також не відповідає критерію розумності, а тому в разі стягнення судом з відповідача витрат на правничу допомогу на користь позивача, просив зменшити розмір таких витрат. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви зазначено про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Від представника відповідача адвоката Жунку Д.С. надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 12.12.2021 в особистому кабінеті на сайті ТОВ «Мілоан» (https://miloan.ua/) [PERSON] подав анкету-заяву на кредит №3270044. 12.12.2021 між сторонами був укладений в електронній формі договір про споживчий кредит №3270044 (індивідуальна частина). Сума (загальний розмір) кредиту становить 6000,00 грн та надається строком на 30 днів з 12.12.2021. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 11.01.2022. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 2850,00 грн в грошовому виразі та 11,215.00 відсотків річних у процентному значенні. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь час кредитування складає 8850,00 грн. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Комісія за надання кредиту 600,00 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом 2250,00 грн, які нараховуються за ставкою 1.25 % відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Стандартна (базова) процента ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Додаток №1 до цього договору містить графік платежів за договором про споживчий кредит №3270044 від 12.12.2021, додаток № 2 паспорт споживчого кредиту, підписавши які позичальник підтвердив: отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування; отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі. 12.12.2021 на картку [NUMBER] було перераховано грошові кошти в сумі 6000,00 грн, призначення платежу: кошти згідно договору №3270044, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Елаєнс». Проте відповідач не виконав умови кредитного договору. За розрахунком, проведеним ТОВ «Мілоан» заборгованість становить 21750,00 грн, з яких: 6000,00 грн тіло кредиту, 15150,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 600,00 грн заборгованість за комісією. 26.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №26-07/2024, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Сторони договору погодили розмір фінансування в сумі 3 310 395,81 грн та порядок розрахунків ( Розділі 7). Факт оплати розміру фінансування за цим договором підтверджується платіжною інструкцією №448090005 від 26.07.2024. Сторонами договору факторингу підписано та скріплено печатками акт приймання-передачі реєстру боржників від 26.07.2024. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №26-07/2024 від 26 липня 2024 року ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором про споживчий кредит №3270041, загальна сума заборгованості 21750,00 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 6000,00 грн, заборгованість по відсоткам 15150,00 грн, заборгованість по комісії 600,00 грн. Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом, зокрема, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідач шляхом введення одноразового ідентифікатора, отриманого від ТОВ «Мілоан», прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписала договір, акцептувавши пропозиції товариства, тобто, договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Отже, сторони договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію» шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідач з умовами кредитного договору ознайомлений, підписав такий договір, однак умови договору виконував не належним чином. Зворотного відповідачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів погашення відповідачем заявленої заборгованості. Факт отримання кредитних коштів відповідачем не заперечується та підтверджується матеріалами справи. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як встановлено судом та не спростовано відповідачем право грошової вимоги заборгованості за договором про надання фінансового кредиту перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс». В матеріалах справи відсутні відомості щодо повернення відповідачем первісному кредитору, або ж позивачу, отриманих кредитних коштів. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору в розмірі 6000,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Водночас, суд критично оцінює розмір заборгованості, які позивач просить стягнути з відповідача по вищезазначеному договору в частині нарахованих відсотків за користування кредитом. При цьому суд враховує, що Договором про споживчий кредит №3270044 від 12.12.2021 передбачено, що відповідачу кредит надано строком до 11.01.2022 на 30 днів. Пунктом 1.5.2 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом складають: 2250,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Розмір відсотків згідно додатку №1 «Графік платежів» до цього договору встановлено в сумі 2250,00 грн. Відповідно до п.2.3.1.2 Договору про споживчий кредит позичальник може збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на стандартних умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6. Договору. Однак, в порядку ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів, а матеріали справи таких не містять, щодо пролонгації строку кредитування відповідно до п.п.2.3.1.1.-2.3.1.2 Договору та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, передбачених п.п.4.1.,4.2. Договору. Так, в додатку № 1«Графік платежів» до кредитного договору вказано, що у випадку зміни будь-яких відомостей, зазначених у графіку розрахунку у зв`язку з частковим погашенням заборгованості та/або продовженням строку повернення кредиту, позичальник доручає Товариству самостійно оновити графік розрахунків, шляхом внесення у нього відповідних змін або викладення його у новій редакції та розмістити дані Графіку в особистому кабінеті позичальника. Проте, позивачем не надано суду доказів щодо продовження строку кредитного договору №3270044 від 12.12.2021 у відповідності до пункту 2.3.1 договору, зміни процентної ставки чи оновлення Графіку розрахунків, які б передбачали сплату відповідачем процентів у розмірі 15150,00 гривень. Згідно з відомістю про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору №3270044 від 12.12.2021, за наданий кредит нараховувались відсотки відповідно до п. 1.5.2 договору в сумі 2250,00 грн в межах строку кредитування (по 11.01.2022), а також відповідно до п. 1.5.3 договору 12900,00 грн за період з 12.01.2022 по 24.02.2022. Разом з цим, в договорі про споживчий кредит відсутній пункт 1.5.3 договору, а тому нарахування відсотків на підставі неузгодженого між сторонами пункту договору є безпідставним. Як вказувалося вище, відповідно до п.1.4 кредитного договору №3270044 від 12.12.2021 термін повернення кредиту визначено 11.01.2022 (всього 30 днів). Отже, позивачем нараховувалися проценти після закінчення строку дії договору про споживчий кредит №3270044 від 12.12.2021 без належних правових підстав. Відповідно до вимог ст. 4, 6 Цивільного кодексу України, основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Суд враховує правову позицію Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд також враховує, що позивачем вимог в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України не заявлялось. Крім того, та обставина, що такий розмір заборгованості по сплаті процентів був переданий від первісного кредитора ТОВ «Мілоан» сама по собі не свідчить про обґрунтованість нарахування таких процентів та суперечить як наведеним вище положенням Цивільного кодексу України, так і умовам вказаного договору. Отже, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом, нарахованих в межах строку кредитування в період з 12.12.2021 по 11.01.2022 в розмірі 2250,00 грн, що відповідає положенням як ст.1048ЦК України так і п.1.5.2 кредитного договору №3270044 від 12.12.2021 та додатку № 1 «Графік платежів» до вказаного кредитного договору. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача комісії у розмірі 600,00 грн, то суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 зроблено висновок про те, що банк не міг стягувати плату за управління кредитом, адже такі дії не є банківською послугою, яку замовив позичальник. Враховуючи те, що кредит надавався відповідачу на споживчі потреби, а Товариство не мало права встановлювати плату за дії, які вчиняє на власну користь, адже отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, то така умова договору є нікчемною та не потребує визнання недійсною. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача комісії в сумі 600,00 грн пов`язаної з наданням кредиту є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. За таких обставин та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за Договором про споживчий кредит №3270044 від 12.12.2021 в розмірі 8250,00 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту - 6000,00 грн, заборгованість за відсотками - 2250,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 918,81 грн судового збору (пропорційно задоволеним вимогам). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу, що передбачено п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України. Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 13000,00 грн, які підтверджуються наданими доказами: Договором № 02-07/2024 від 02 липня 2024 року про надання правової допомоги, укладеним між ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатським Об`єднанням «Лігал Ассістанс», Прайс-листом з вартістю послуг, які надаються АО «Лігал Ассістанс», Заявкою на надання юридичної допомоги № 310 від 02.06.2025, в якій вказано, що АО «Лігал Ассістанс» надано послуги ТОВ «Факторинг Партнерс» з підготовки матеріалів справи до суду - позову до [PERSON] на суму 13000,00 грн, Витягом з Акту № 13 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025, в якому зазначено, що вартість наданих АО «Лігал Ассістанс» юридичних послуг з підготовки позову складає 13000,00 грн. Визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу адвоката відповідає умовам договору про надання правничої допомоги. Тому, враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, те, що позов задоволено частково, з відповідача слід стягнути в користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в сумі 4930,90 грн. Також суд зауважує, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне застосування вказаних положень також звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11. На підставі викладеного,

Outcome: partial