Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

[PERSON] в особі представника адвоката Васильченко М.П. звернулася до суду з позовом до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Каблучко О.М. та свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла квартира за адресою: [ADDRESS] . Вказану квартиру [PERSON] набув у власність на підставі довідки від 04 лютого 2020 pоку, виданою ЖБК «Медик». Після смерті [PERSON] залишилося двоє спадкоємців: [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] склав заповіт на випадок своєї смерті, відповідно до якого він все своє майно заповідав [PERSON] та позивачці в рівних частках кожній. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори Чернетченко Т.М. за реєстраційним № 6-1 від 08 січня 2020 року. У визначений законом строк позивачка звернулась до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Каблучко О.М. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Проте, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину через невизначеність спадкової маси, оскільки з 19 вересня 1970 року по 06 лютого 1973 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, на даний час нотаріус не може встановити чи є у колишньої дружини - [PERSON] право власності на 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] . Свою відмову у вчиненні вищевказаних нотаріальних дій нотаріус виклала в постанові від 22 квітня 2024 року №71/02-31. Враховуючи неможливість оформити спадщину в позасудовому порядку, вважаючи квартиру, а не частину квартири, об`єктом спадкування, позивачка звернулася до суду з даним позовом. Вважає, що до складу спадщини належить саме квартира, а не частина квартири з огляду на таке. Після повної виплати пайових внесків у 1985 році [PERSON] оформив право власності на вказану квартиру, що підтверджується Витягом з РРП № 199393540 від 07 лютого 2020 року. На час відкриття спадщини існувала квартира, пайові внески в рахунок кооперативної квартири повністю сплачені, право власності оформлене на квартиру. З 1968 року [PERSON] був членом ЖБК №18 «Медик». 19 серпня 1968 року [PERSON] зробив перший пайовий внесок у розмірі 1520 крб., а повністю виплатив пайовий внесок за квартиру у липні 1985 року, що підтверджується довідкою ЖБК №18 «Медик» від 04 лютого 2020 року №20. Погашення залишку заборгованості здійснювалося рівними частинами щоквартально, починаючи з 1968 року по 1985 рік. 19 вересня 1970 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , який був розірваний рішенням Народного суду м. Суми від 06 лютого 1973 року. Після повної сплати [PERSON] у 1985 році пайових внесків в рахунок кооперативної квартири та реєстрації за ним права власності на квартиру пайові внески перетворилися в нерухомість - в квартиру. [PERSON] повністю сплатив пайові накопичення в рахунок квартири та набув прав власності на квартиру відповідно до довідки від 04 лютого 2020 року, виданою ЖБК «Медик». Набуте право власності зареєстрував в Реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У нього право власності на квартиру виникло з моменту реєстрації права власності на квартиру в 2020 році. З 19 вересня 1970 року по 06 лютого 1973 року [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Спірна квартира була отримана [PERSON] внаслідок членства в ЖБК в 1968 році. Повна вартість квартири станом на час її отримання становила 4167,75 руб. На момент отримання квартири було внесено пайовий внесок у сумі 1520,00 руб., що складало 36/100 від повної вартості квартири, за власні кошти [PERSON] . Погашення залишку заборгованості у розмірі 44/100 від вартості квартири здійснювалося частинами у розмірі 38,00 крб., починаючи з вересня 1968 року по липень 1985 рік, що стверджується довідкою від 04 лютого 2020 року, виданою ЖБК «Медик». На час розірвання шлюбу (06 лютого 1973 року) пайові внески за квартиру не були сплачені повністю. Відтак, за час перебування з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі ними як подружжям було сплачено 7/100 від загальної вартості квартири. [PERSON] з лютого 1973 року в спірній квартирі не проживала, пайових внесків за квартиру не сплачувала. Пай за кооперативну квартиру був остаточно виплачений в липні 1985 року, тобто після розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON] . Пайові внески сплачувалися за особисті кошти [PERSON] . Таким чином, під час перебування зазначених осіб у шлюбі було сплачено 380,00 карбованців пайових внесків за спільну квартиру (29 місяців (10 кварталів) х 38 крб./квартал = 380 крб.). Тобто, за цей час було сплачено 7 % пайових внесків за кооперативну квартиру. Отже, за рахунок спільних коштів [PERSON] та [PERSON] було внесено 7% пайового внеску в ЖБК за спірну квартиру. Відтак, квартира не може вважатися спільним майном подружжя, а [PERSON] могла отримати лише компенсацію за її частину в паєнагромадженні при умові звернення до суду з відповідним позовом, оскільки частка [PERSON] у виплаті пайових внесків є незначною, що за площею квартири складає всього 3,3 кв.м, яких технічно виділити неможливо. Проте, при розірванні шлюбу питання компенсації за частину паєнагромадження [PERSON] не підіймалось, про що свідчить копія рішення Народного суду м. Суми від 06 лютого 1973 року. Отже, спадкується квартира, яка належала особисто покійному [PERSON] . Крім того, [PERSON] пропущено строк позовної давності, оскільки: Статтею 71 ЦК УРСР 1963 року був встановлений загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) в три роки. Зі змісту ст. 71 ЦК УРСР 1963 року випливало, шо перебіг строку позовної давності починався з дня виникнення права на позов, а право на позов виникало з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. З огляду на вказані обставини, позивачка, остаточно уточнивши позовні вимоги, просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 31 липня 2024 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання на 07 листопада 2024 року о 09 год. 00 хв. 11 жовтня 2024 року від представника позивачки надійшла заява про заміну первісного позивача належним, а саме замінити відповідача приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Каблучко О.М. на відповідачів Сумську міську раду та Сумську міську військову адміністрацію (а.с. 48). 11 жовтня 2024 року представником позивачки надано суду уточнену позовну заяву (а.с. 50-52). Протокольною ухвалою суду 07 листопада 2024 року витребувано у приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Каблучко О.М. належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , підготовче засідання відкладено до 09 січня 2025 року 14 год. 00 хв. в зв`язку з витребуванням доказів та надання стороні позивача можливості визначитися із колом учасників справи. 09 січня 2025 року у зв`язку з перебування головуючого судді у відпустці справа не слухалась, підготовче засідання відкладено до 19 березня 2025 року, 14 год. 00 хв. Протокольною ухвалою суду 19 березня 2025 року замінено відповідача приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Каблучко О.М. на відповідачів Сумську міську раду та Сумську міську військову адміністрацію, а також залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , підготовче засідання відкладено до 25 червня 2025 року 14 год. 00 хв. у зв`язку із заміною відповідача та залученням третьої особи. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 червня 2025 року закрито підготовче провадження у справі за вказаним позовом, призначено справу для розгляду по суті на 16 жовтня 2025 року о 09 год.30 хв. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Представники відповідачів Сумської міської ради, Сумської міської військової адміністрації судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи сповіщені судом належним чином, представник Сумської міської військової адміністрації надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду (а.с. 166). Представник третьої особи ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ ОСББ «Г. КОНДРАТЬЄВА, 112» (ЖБК-18 «МЕДИК»), треті особи: [PERSON] , приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Каблучко О.М., [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи сповіщались судом належним чином. Від приватного нотаріусу Сумського міського нотаріального округу Каблучко О.М. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, при вирішенні питання по суті позову покладається на розсуд суду (а.с. 156). Суд, вислухавши представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами\~ст.\~\~15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] за життя 08 січня 2020 року склав заповіт на випадок своєї смерті і все своє майно заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожній. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Сумської міської державної нотаріальної контори Чернетченко Т.М. за реєстраційним № 6-1 від 08 січня 2020 року, що підтверджується копією заповіту (а.с.13). Реєстрація вказаного заповіту підтверджується копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі (а.с.14). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.72). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла квартира за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] був членом житлово-будівельного кооперативу № 18 «Медик» та набув у власність трикімнатну кооперативну квартиру [ADDRESS] . Вступний внесок в сумі 1520 крб сплачений в повному обсязі 19 серпня 1968 року. Загальна вартість квартири 4167,75 крб сплачена в повному обсязі станом на 10 липня 1985 року, що підтверджується довідкою від 04 лютого 2020 року, виданою ЖБК «Медик» (а.с.10). Позивачка звернулась до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Каблучко О.М. із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , проте, нотаріус постановою від 22 квітня 2024 року № 71/ 02-31 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину через невизначеність спадкової маси, оскільки з 14 вересня 1970 року по 21 лютого 1973 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 9). З копії рішення народного суду м. Суми від 06 лютого 1973 року [PERSON] з 19 вересня 1970 року по 06 лютого 1973 року перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.15). Судом досліджено копію спадкової справи № 18-2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.68-83) З копії акту обстеження № 1584 комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації від 14 березня 2024 року, встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] через пошкодження 13 березня 2024 року о 02 год. 00 хв. повітряним ударним БПЛА з боку військ рф зруйнована та непридатна для проживання (а.с. 28-30). Згідно з ч. 2 ст. 51 «Основ цивільного законодавства Союзу PCP і республік», член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, що надана в користування, придбаває право власності на це майно. Відповідно до п. 2 ст. 7 Закону СРСР від 06.03.1990 року «Про власність в СРСР» з 1 липня 1990 року набували права власності на квартиру в ЖБК ті його члени, які повністю внесли пайові внески за квартири, надані їм у користування. Згідно з п. 3 Постанови Верховної Ради СРСР від 06 березня 1990 року «Про введення в дію Закону СРСР «Про власність в СРСР» цей Закон поширюється на правовідносини, що виникли як до, так і після 1 липня 1990 року (дата введення Закону в дію), тобто таке право у члена ЖБК виникало при повній сплаті пайового внеску як до, так і після цієї дати. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність`від 07.02.1991 року член житлового, житлово - будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно. Згідно п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду УССР від 18.09.1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово - будівельні кооперативи», член житлово - будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатися нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати. Відповідно до ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Паєнагромадження (паєнакопичення) - це сума пайових внесків члена кооперативу, внесених ним для будівництва кооперативного будинку та така, що перебуває на особистому рахунку у кооперативі. Право на паєнагромадження (частину паєнагромадження) являє собою право на грошову вартість паю. Право на пай включає до себе крім права на паєнагромадження також право на членство у кооперативі та на користування кооперативною квартирою (коментар ст. 146 ЖК України). Відповідно до ст. 146 ЖК України, поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його подружжям допускається у разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо кожному з колишнього подружжя є можливість виділити ізольоване житлове приміщення у займаній ними квартирі. Поділ квартири провадиться за згодою між колишнім подружжям, а у разі відсутності згоди за рішенням суду. Якщо поділити квартиру неможливо, один з колишнього подружжя, за яким визнано право на частину паєнагромадження, вправі вимагати від другого, який є членом житлово-будівельного кооперативу, виплати йому суми, що відповідає його частині паєнагромадження. Після одержання зазначеної компенсації він повинен звільнити займане приміщення, а в разі відмовлення - підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача). Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц). З урахуванням вказаного визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. З обставин заявленого позову та додатних до нього доказів встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 19 вересня 1970 року уклали шлюб, який був роз рваний рішенням народного суду м. Суми 06 лютого 1973 року. Шлюбні правовідносини між цими особами виникли за дії\~Кодексу про шлюб та сім`ю\~України (далі -\~КпШС України), який діяв до 01 січня 2004 року, який передбачав такі правила. Відповідно до\~статті 13 КпШС України\~права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану. За вимогами\~статті 22 КпШС України\~майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Стаття 24 КпШС України\~передбачала, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Крім того, у\~статті 25 КпШС України\~передбачав виникнення спільної сумісної власності подружжя на роздільне майно, що їм належало: якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Також визначалося, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу (стаття 28 КпШС України). Зі змісту заявленого [PERSON] позову встановлено, що позивачкою заперечується те, що спірна квартира, яка входить до спадкового майна після смерті [PERSON] , має статус спільного майна подружжя, тобто фактично позивачкою оспорюється право [PERSON] на вказану квартиру як майно набуте під час шлюбу. Заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків [PERSON] , а отже такі вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з третьою особою, яка в такій ситуації має бути залучена відповідачем, оскільки лише за наявності належних відповідачів у справі суд взмозі вирішувати питання про обґрунтованість чи необґрунтованість позовних вимог, без залучення належного відповідача позовні вимоги вирішені бути не можуть. При цьому права, визначені ЦПК України для третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, і відповідача є різними за своїми правовими значеннями та впливом на процес; права відповідача значно ширші прав третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. З огляду на вказане, належним відповідачем у справі за вказаним позовом є [PERSON] . Під час судового розгляду представнику позивачки судом роз`яснялося право заявити відповідне клопотання щодо заміни належного відповідача або залучення [PERSON] в якості співвідповідача, проте відповідних клопотань до суду не надходило. Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного складу її учасників. Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] .

Outcome: dismissed