Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] , в інтересах якого діє представниця - адвокатка Гренджа В. Ю., звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Позов обґрунтував тим, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У цьому шлюбі у них з відповідачкою народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Зазначав, що спільне життя у нього з відповідачкою не склалося через постійні сварки, у результаті чого вони як подружжя вже більше року почали проживати окремо у різних населених пунктах, а тому шлюб носить лише формальних характер. Стверджував, що їхній син [PERSON] , [INFO] , виявив бажання залишитися проживати разом із ним за адресою: [ADDRESS] і відповідачка щодо цього не заперечує, натомість їх донька [PERSON] , [INFO] , виявила бажання проживати разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на що він погоджується. Посилаючись на наведені вище обставини просив суд: 1) шлюб, укладений між ним та відповідачкою [PERSON] , який зареєстрований 3 жовтня 2009 року виконавчим комітетом Синевирської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, за актовим записом № 36, розірвати; 2) визначити місце проживання дітей малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із ним як батьком за адресою: [ADDRESS] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір?ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Понесені у справі судові витрати покласти на нього. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16 липня 2025 року відкрито провадження в цій справі у порядку загального позовного провадження з повідомленням /викликом/ сторін. Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 11 вересня 2025 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки і піклування виконавчого комітету Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області та орган опіки і піклування виконавчого комітету Колочавської сільської ради Хустського району Закарпатської області та у зв`язку з цим підготовче засідання було відкладено на 01.10.2025, а потім через неявку учасників справи на 16.10.2025. Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Своїм правом подати відзив на позовну заяву [PERSON] відповідачка [PERSON] не скористалася. У судовому засіданні представниця позивача [PERSON] - адвокатка Гренджа В. Ю. позов підтримала повністю та просила його задовольнити з підстав наведених у ньому. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов визнала повністю та просила його задовольнити. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце його проведення, а відтак суд, із урахуванням думки сторін, уважає за можливим розглянути справу за відсутності представників третіх осіб. Заслухавши представника позивача та відповідачку, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу Судом установлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстрований 03.10.2009 виконавчим комітетом Синевирської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, за актовим записом № 36, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , оригінал якого наявний у матеріалах цієї справи. Після державної реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище відповідачки « [PERSON] » змінено на прізвище « [PERSON] ». Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду, зокрема, положеннями ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст.110 СК України. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За приписами ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Аналогічне положення закріплено і в ч. 1 ст. 24 СК України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно зі ст. 111 СК України суд уживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку сторони вважають за неможливим продовжувати надалі шлюбні відносини, а відтак суд не застосовує заходи щодо примирення сторін. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як установлено судом, подружні стосунки між сторонами припинені з причин розбіжностей їх характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові і довіри один до одного та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом про розірвання шлюбу. З огляду на наведене та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд доходить висновку, що примирення і подальше подружнє життя сторін не є можливим та подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Отже, враховуючи зазначене вище, у тому числі бажання обох сторін розірвати шлюб, а також

Outcome: partial