Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що 07.09.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (надалі за текстом ТОВ «Споживчий центр») та [PERSON] був укладений кредитний договір (оферти) № 07.09.2023-100001394, шляхом підписання останнім Заявки, що є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), згідно до умов якого ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачеві кредит у розмірі 12000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, на строк 140 днів, тобто з кінцевим терміном повернення 24.01.2024 року. Однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість, яка станом на дату подання позовної заяви 15.08.2025 року становить розмір 26575,41 грн, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 12000,00 грн, заборгованості по процентах в розмірі 13680,19 грн, комісії в розмірі 895,22 грн. У зв`язку з цим позивач пред`явив до відповідача позов шляхом подання до суду через свого представника з використанням системи «Електронний суд» позовної заяви, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором № 07.09.2023-100001394 від 07.09.2023 року у розмірі 26575,41 грн та судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання до суду позовної заяви у розмірі 2422,40 грн. Також в змісті позовної заяви представник позивача, у відповідності до положень ч.1 ст. 276 ЦПК України, заявив клопотання, в якому просив розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а до самої позовної заяви додано доказ надсилання іншому учаснику справи відповідачу копій поданих до суду документів у паперовій формі листом з описом вкладення, у відповідності до вимог абзаців першого і другого ч.7 ст. 43 та абзацу другого ч.1 ст. 177 ЦПК України, а саме копію опису вкладення (Ф.107) до поштового відправлення «Базовий, 0505352659171» (а.с.30) та копію списку «ПВРЗ 12.08.2025 (SAR)» згрупованих відправлень «Базовий» (ф. 103А) АТ «Укрпошта» (а.с.31-33), в якому під № 12 наявні відомості про рекомендоване поштове відправлення № 0505352659171 надіслане відповідачу. При цьому, згідно долученої судом до матеріалів справи роздруківки (а.с.45) із сервісу https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html з інформацією щодо стану доставки відправлення № 0505352659171 останнє 29.08.2025 року було повернуто відправнику за закінченням встановленого строку зберігання. Окрім того, в змісті позовної заяви представник позивача також заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та зазначив про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. 20.08.2025 року ухвалою суду (а.с.38-39) відкрито провадження за вказаним позовом та справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати у 5-денний строк з дня одержання цієї ухвали заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (ч.4 ст. 277 ЦПК України), а у 15-денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.7 ст. 279 ЦПК України) та відзив на позовну заяву (відзив). Копію ухвали направлено сторонам та отримано позивачем та його представником, у порядку встановленому пунктом 2 ч.6 ст. 272 ЦПК України, шляхом її доставки до їх електронних кабінетів 21.08.2025 року, про що свідчать довідки про доставку електронного документа (а.с.42-43), а відповідачу, у порядку встановленому пунктом 5 ч.6 ст. 272 ЦПК України, за адресою його зареєстрованого у встановленому законом порядку місцем проживання, згідно відповідної інформації Кодимської міської ради Подільського району Одеської області від 19.08.2025 року № 03-17/2771 (а.с.37), отриманої судом на виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, про що свідчить рекомендоване поштове відправлення № 0610275548491, яке 28.08.2025 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою в довідці про причини повернення (Ф.20) адресат відмовився. Окрім того, суд додатково надіслав відповідачу ухвалу на його поштову адресу, зазначену позивачем у змісті позовної заяви (а.с.2) на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, яка в свою чергу була зазначена у змісті заявки відповідача на укладення кредитного договору від 07.09.2025 року (а.с.15 на звороті), про що в сукупності свідчить роздруківка з офіційного веб-сайту АТ Укрпошта» про результат надіслання рекомендованого поштового відправлення № 0610275548440 та саме рекомендоване поштове відправлення № 0610275548440, яке 29.08.2025 року було повернуто поштою до суду неврученим із відміткою в довідці про відсутність адресата за вказаною адресою. У встановлений судом строки відповідач не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, зокрема клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву (відзив) не подав. У зв`язку з чим та після закінчення тридцяти денного строку з дня відкриття провадження у справі, передбаченого ч.2 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу, згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Зі згоди представника позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Ураховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини: 07.09.2023 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Споживчий центр» із заявкою кредитного договору № 07.09.2023-100001394 (а.с.15 на звороті - 16), підписаною ним з використанням одноразового ідентифікатора «С556» та із проставленням його також на відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 07.09.2023-100001394 (а.с.16-17), Паспорті споживчого кредиту (а.с.20-21), Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (а.с.19 на звороті), а також на пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (а.с.12-15), внаслідок чого було укладено кредитний договір № 07.09.2023-100001394 від 07.09.2023 року, згідно умов якого ТОВ «Споживчий центр» надало [PERSON] кредит у розмірі 12000,00 грн, із застосуванням відсоткової ставки - незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який дається кредит, на строк 140 днів, тобто з кінцевим терміном повернення 24.01.2024 року. При цьому, у змісті згаданої заявки [PERSON] , для надання коштів за кредитним договором, зазначив реквізити належного йому електронного платіжного засобу 4149-49ХХ-ХХХХ-0805, який в подальшому був зазначений у пункті 4.1 самого кредитного договору, як електронний платіжний засіб [PERSON] для перерахування на нього кредиту. Водночас суд відзначає ту обставину, що у змісті Паспорту споживчого кредиту (а.с.20-21) та Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (а.с.19 на звороті) було визначено, що орієнтовною загальною вартістю кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) становить 25847.80 грн, з яких 12000,00 грн погашення суми кредиту (тіло кредиту), 12047,80 грн проценти за користування кредитом (розраховані на період строку кредитування / строку дії договору тривалістю 140 днів з 07.09.2023 року по 24.01.2024 року), а 1800,00 грн комісія за надання кредиту. На підтвердження виконання товариством пункту 4.1 кредитного договору позивач надав копію договору № 4507 про надання послуг в системі LiqPay від 01.11.2020 року (а.с.22-27) укладений між ТОВ «Споживчий центр» та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відповідно до якого останнім згідно квитанції\~07.09.2023\~року (а.с.28)\~о 12:51\~годині на\~картку №\~ [NUMBER] \~було перераховано\~кредитні кошти\~у сумі\~12000,00\~грн,\~номер ID\~операції в\~системі LiqPay\~ 2362082970,\~із зазначенням\~призначення платіжної\~операції:\~Видача за\~договором № 07.09.2023-100001394. Відповідач здійснив часткову сплату по вищевказаному кредитному договору, а саме 20.09.2023 року в сумі 2584,78 грн і 02.10.2023 року в сумі 1440,00 грн, про що зазначено у змісті позовної заяви (а.с.4), але в подальшому свої зобов`язання за цим кредитним договором належним чином не виконував. Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 07.09.2023-100001394 від 07.09.2023 року позичальника [PERSON] (а.с.29), доданої ТОВ «Споживчий центр» до позовної заяви, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 26575,41 грн, з яких 12000,00 грн основний борг, 13680,19 грн проценти (нараховані за період виключно протягом строку кредитування / строку дії договору тривалістю 140 днів з 07.09.2023 року по 24.01.2024 року), а 895,22 грн комісія за надання. Нормативно-правове застосування Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги», встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Також у відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Висновки суду - щодо обґрунтованості позову Згідно із статтями 12, 13, 81\~ЦПК України суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 07.09.2023-100001394 від 07.09.2023 року, а також враховуючи те, що відповідач не надав відзив на позовну заяву (відзив) та/або доказів, які б спростовували обґрунтованість вимог позивача, то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі та укладеному договорі, а відтак є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню в частині вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту 12000,00 грн та комісією за надання кредиту в сумі 895,22 грн, але частковому задоволенню в частині вимоги про стягнення заборгованості за відсотками з огляду на наступне. У змісті Паспорту споживчого кредиту (а.с.20-21) та Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (а.с.19 на звороті) було визначено, що орієнтовною загальною вартістю кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) становить 25847.80 грн, з яких проценти за користування кредитом (розраховані на період строку кредитування / строку дії договору тривалістю 140 днів з 07.09.2023 року по 24.01.2024 року) становлять 12047,80 грн. У зв`язку з чим суд вважає, що за таких умов розмір процентів за користування кредитом розрахований за період тривалістю 140 днів з 07.09.2023 року по 24.01.2024 року в сумі 13680,19 грн, який зазначений у довідки-розрахунку про стан заборгованості (а.с.29), є вочевидь хибним, оскільки перевищує розмір відсотків за цей період в сумі 12047,80 грн, який був узгоджений сторонами при укладенні кредитного договору. Тому суд вважає, що позовна вимога в частині стягнення процентів за користування кредитом обґрунтована виключно в частині стягнення суми в розмірі 12047,80 грн, в свою чергу дана вимога, яка перевищує згаданий розмір відсотків, є необґрунтованою, а відтак задоволенню не підлягає. - щодо судових витрат За подання до суду позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, згідно платіжної інструкції № СЦ00032147 АТ «ПУМБ» від 12.08.2025 року (а.с.1). Відповідно до п.3 ч.1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2273,42 грн, оскільки позовні вимоги задоволені частково на 93,85 відсотка (розмір задоволених позовних вимог х 100 / ціну позову, тобто 24943,02 х 100 / 26575,41), відмовлено в задоволенні позовних вимог у розмірі, що становить 6,15 відсотків (100 93,85).

Outcome: partial