Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

ОПИСОВА ЧАСТИНА І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 1. 10 вересня 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] за змістом якої [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який на день смерті проживав по [ADDRESS] , після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, до складу спадкового майна увійшла земельна частка (пай) із земель колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Кірова с. Козачки Летичівського району Хмельницької області, розміром 2,57 в умовних кадастрових гектарах. За життя [PERSON] заповіту не залишав, тому позивач [PERSON] в силу ст.ст. 1223, 1261 ЦК України є спадкоємцем майна померлого, як спадкоємець першої черги, адже є його дружиною, їх діти - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на спадкове майно після батька не претендують і не заперечують щодо оформлення позивачем спадкового майна. Інших спадкоємців та спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині немає. З метою оформлення спадщини - вказаної земельної частки (паю) позивач [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Летичівської державної нотаріальної контори, проте 21 січня 2022 року нотаріусом повідомлено, що вона не може оформити спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на земельну частку (пай), яка знаходиться в с. Козачки Хмельницького району Хмельницької області, у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, рекомендовано звернутися до суду для визнання права на це майно. Позивач [PERSON] зазначає, що [PERSON] працював в колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Кірова с. Козачки Летичівського району Хмельницької області під час розпаювання земель даного колективного сільськогосподарського підприємства, що підтверджується трудовою книжкою серії [NUMBER] . 29 серпня 2025 року сектором №2 Відділу №1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повідомлено, що [PERSON] був включений до списку громадян-членів Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова с. Козачки, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №15, виданого 24 жовтня 1995 року. Згідно Книг реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) відсутня інформація щодо видачі на ім`я [PERSON] сертифікату на земельну частку (пай) із земель Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова с. Козачки. Державні акти на право приватної власності на землю та на право власності на земельну ділянку із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Козачківської сільської ради відповідно книг реєстрації державних актів на право власності на землю та на право власності на земельну ділянку, право постійного користування землею, договорів оренди землі, станом на 01 січня 2013 року [PERSON] не видавались. Розмір земельної частки (паю) становить 2,57 в умовних кадастрових гектарах. Позивач [PERSON] вважає, що вказані відомості підтверджують наявність у [PERSON] права на земельну частку (пай) із земель Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова с. Козачки, як члена колгоспу, проте сам правовстановлюючий документ - сертифікат на право на земельну частку (пай), не був виготовлений. Внаслідок зазначених обставин позивач [PERSON] змушена звернутись до суду за захистом своїх спадкових прав, оскільки [PERSON] дійсно мав право на земельну частку (пай), адже був внесений до списку громадян-членів Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова с. Козачки згідно додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ №15, виданого 24 жовтня 1995 року (значиться під №477), проте не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) даного підприємства. У зв`язку із тим, що нотаріус відмовила позивачу в оформленні спадщини, оскільки відсутній правовстановлюючий документ щодо належності майна спадкодавцеві, позивач [PERSON] не може скористатись своїми правами як спадкоємець після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , щодо володіння, користування та розпорядження цим майном, гарантованих Конституцією України, тому просить суд визнати за нею право на вищезазначену земельну частку (пай), як спадкове майно. ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 2. 10 вересня 2025 року до суду надійшла вказана позовна заява. 3. 17 вересня 2025 року до суду надійшли відомості про місце реєстрації відповідачів. 4. 18 вересня 2025 року ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, призначено розгляд у порядку загального позовного провадження. 5. Підготовче судове засідання призначалося на 20 жовтня 2025 року. 6. 20 жовтня 2025 року до суду надійшла відповідь завідувача Летичівської державної нотаріальної контори Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції Босманової С.Ц. згідно якої після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадкова справа не відкривалась. ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 7. 20 жовтня 2025 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Стецькової-Бондар Л.Ф. про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. 8. 06 жовтня 2025 року до суду надійшли заяви відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги [PERSON] визнають і не заперечують проти позову, вказали, що є дітьми [PERSON] , який помер [INFO] , однак на спадкове майно - земельну частку (пай) із земель Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова с. Козачки не претендують. 9. 20 жовтня 2025 року до суду надійшла заява представника відповідача - Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області Буравець Т.В. про розгляд справи у їх відсутність за наявними у справі доказами, позовні вимоги визнає, не заперечує проти позову. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА ІV. ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА 10. Як зазначено у ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. 11. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1). Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п. 1 ч. 2). У ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В силу ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У ч. 1 ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5). Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1). Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3). 12. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЗК України 1990 року земельні відносини в Україні регулюються цим Кодексом та іншими актами законодавства України і Республіки Крим, що видаються відповідно до нього. Відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗК України 1990 року землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим. В силу ст. 5 ЗК України 1990 року суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств (ч. 2). Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу (ч. 9). Законодавець у ст. 22 ЗК України 1990 року визначив, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ч. 1). Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється (ч. 2). Як зазначено у ст. 23 ЗК України 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ч. 1). Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян (ч. 2). Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України (ч. 3). 13. У Законі України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» передбачено, що колективне сільськогосподарське підприємство (надалі - підприємство) є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування (ч. 1 ст. 1). Членство в підприємстві грунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів (ч. 1 ст. 5). Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства (ч. 2 ст. 9). 14. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720/95 встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості) (п. 1). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (п. 2). Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією (п. 5). 15. З огляду на зазначене, особа набуває право на земельний пай за наявності, зокрема, таких умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. 16. У ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» вказано, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай) (абз. 1-4). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку (абз. 6). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства (за наявності) чи нотаріально засвідчена виписка з неї (за наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. 17. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року роз`яснено, що згідно зі статтею 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості) (п. 23). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України) (абз. 1 п. 24). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі, й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку (абз. 2 п. 24). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність (абз. 3 п. 24). 18. В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай) (п. 11). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (абз. 3 п. 23). 19. За змістом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 20. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. V. МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД 21. Так, у підготовчому провадженні відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , представник відповідача - Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області Буравець Т.В., подали суду заяви згідно яких позовні вимоги [PERSON] визнають повністю і не заперечують проти їх задоволення. 22. Отже, відповідачі позовні вимоги визнають, таке визнання є повним і безумовним, не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. 23. Відповідачі жодним чином не оспорюють фактичні обставини у справі, не ставлять під сумнів право позивача [PERSON] , як спадкоємця за законом першої черги, успадкувати після смерті спадкодавця [PERSON] (чоловіка позивача) спадкове майно - земельну частку (пай), із земель Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова с. Козачки, розміром 2,57 в умовних кадастрових гектарах. 24. Наведені позивачем у позовній заяві обставини підтверджуються поданими нею доказами, які долучені до позовної заяви. 25. Позивач не може оформити спадщину в нотаріальному порядку, адже нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій відмовлено і рекомендовано звернутись до суду. 26. За таких обставин у зв`язку з тим, що відповідачі в підготовчому провадженні позовні вимоги визнали повністю, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачами та задоволення позовних вимог у повному обсязі. VI. ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ 27. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач належними і допустимими доказами довела правомірність своїх вимог, тому позов є обґрунтованим. VІІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ 28. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві вказано, що позивач судові витрати залишає за собою. Враховуючи засаду (принцип) диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), суд вважає, що судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Outcome: approved