Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

1. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» Пархомчук С.В. через систему "Електронний суд" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.10.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] \~укладено кредитний договір №159055, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.\~Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. 2. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 4000,00 гривень; дата надання кредиту: 21.10.2020 року; строк кредиту - 14 днів; стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. 3. Вказує, що ТОВ «ЗАЙМЕР» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, перерахувавши на картковий рахунок відповідача грошові кошти у сумі 4000 грн. Натомість, відповідач [PERSON] свої зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 19600грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту\~4000 грн; прострочена заборгованість за процентами - 15600 грн. 4. 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу №01-28/10/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] . 5. З огляду на наведене, просить суд, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором №159055 від 21.10.2020 в сумі 19600 гривень 00 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі - 4000 гривень 00 коп., заборгованості за відсотками у розмірі 15600 гривень 00 коп., а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме 2422,40 грн. судового збору та 10500 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 6. 06.08.2025 відповідачка [PERSON] через систему електронний суд подала відзив на позовну заяву,\~в якій\~вважає позовні\~вимоги недоведеними\~та безпідставними. Вказує, що матеріали судової справи взагалі не містять жодного доказу, що укладення договору відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством, а саме немає підтвердження направлення смс-повідомлення на номер відповідача, підтвердження, що відповідач реєструвався в ITC «Кредитора» Позивачем, не повідомлено, як саме проводилась ідентифікація особи, та не надано доказів такої ідентифікації, не надає доказів відправлення одноразового ідентифікатора відповідачу та того, що відповідач використав нібито відправлений ідентифікатор для укладення договору, не надає доказів відправлення підписаних обома сторонами електронних документів на електронну адресу Позичальника. Вказує,\~що довідка\~про ідентифікацію,\~надана Позивачем,\~створена самим\~кредитором ТОВ\~«ЗАЙМЕР»,\~а тому\~не може\~бути безспірним\~доказом ідентифікації\~Позичальника,\~оскільки інформація\~в ній\~повністю залежить\~від волевиявлення\~однієї сторони\~-\~Кредитодавця.Одночасно, неможливо перевірити підписання договору також кредитодавцем. Також вказує, що вона ніколи не отримувала оригіналу кредитного договору, заперечує укладення договору кредиту та існування оригіналу такого договору в електронній формі з підписами обох Сторін у дату його нібито укладення. Зазначає, що встановити достовірно, які умови договору, у тому числі розмір процентної ставки та неустойка були погоджені Сторонами, а до текстів документів могли бути внесені будь-які відомості, вигідні Позивачу. Доповнює, що на наданих Позивачем копіях електронних доказів відсутні підписи і печатки Сторін, тобто, або надані Позивачем копії не відповідають оригіналу, або підписи і печатки відсутні і на оригіналі і не додержана обов`язкова письмова форма правочину, а відсутність у позивача оригіналів доказів по кредитних правовідносинах має наслідком відмову у позові як недоведеному. Додає, що Позивач стверджує про наявність у себе оригіналів електронних доказів, тобто Позивач має можливість, але не бажає надати Суду примірник оригіналу договору, наприклад, на диску DVD-R, щоб Суд у судовому засіданні міг дослідити наявність на оригіналі підписів Сторін договору на дату його підписання, особи підписантів та їх повноваження, а також дослідити зміст саме оригіналу договору, його істотні умови, і на основі цього прийняти рішення, яке не викликало б сумнівів у жодної зі Сторін. Натомість не маючи долученого до матеріалів справи оригіналу електронного договору саме з Відповідачем, вважає, що Суд позбавлений можливості не тільки встановити дотримання письмової форми, але і його зміст та, зокрема, істотні умови, і суди наступних інстанцій також можуть бути позбавлені можливості це зробити, дослідивши ці докази безпосередньо. Вважає, що надані Позивачем копії електронних документів без електронних цифрових підписів обох Сторін у дату їх підписання не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, тому що ні Суд, ні Відповідач не можуть перевірити її достовірність та незмінність. Також вказує,\~що розрахунки\~заборгованості,\~які надані\~Суду Позивачем,\~не є\~доказами наявності\~заборгованості,\~оскільки не\~належать до\~засобів доказування,\~передбачених ст.\~76\~ЦПК України,\~і не\~є первинними\~бухгалтерськими документами,\~а є\~одностороннім арифметичним\~розрахунком стягуваних\~сум,\~який відповідно\~повністю залежить\~від волевиявлення\~і дій\~однієї сторони\~(банку). Також заперечує щодо видачі кредиту, оскільки жодного належного доказу видачі кредитів на рахунок Відповідача та доказів існування заборгованості у заявленому розмірі Позивачем не подано. Вказане свідчить про недоведеність Позивачем Факту перерахування коштів саме Відповідачу і саме від кредиторів. Вказує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі документи, які передбачені статтями 22, 25 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», статтею 13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказів Кредитодавцем ТОВ «ЗАЙМЕР» кредитних коштів (коштів позики) на рахунок Відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження виконання обов`язку кредитодавця щодо переказу кредитних коштів (коштів позики) відповідачу, позивачем надано Інформаційну довідку ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН», однак відповідач вважає, що вказаний доказ є неналежним та недопустимим. Крім того, вказує, що Позивачем також не надано жодного первинного бухгалтерського документа на підтвердження господарських операцій з видачі кредиту/позики Відповідачу. Зазначає також, що правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер як внутрішнього правового акту кредитора, не можна вважати складовою кредитного договору. Відповідач не може бути зобов`язаний виконувати умови, з якими він реально не був ознайомлений, в тому числі внутрішніх правил Позивача. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Вказує, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Зазначає, що відповідач не ознайомлений і ніколи не був ознайомлений з внутрішніми Правилами надання послуг Кредиторів. Виходячи з правового аналізу вищевказаних норм такі Правила, начебто розміщені на сайті Кредитодавців, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, якщо немає підпису Позичальника принаймні про ознайомлення і погодження із ними; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Правила знав і розумів Позичальник у момент укладення договору, а також те, що Умови містили вказані пункти в момент його підписання, або що в подальшому такі Умови не змінювались фінансовою установою в односторонньому порядку. Також не погоджується з нарахованими відсотками та розміром заборгованості. Вказує, що згідно умов, зазначених у Договорі (який не містять підписів Сторін): розмір кредиту - 4000 грн.; строк користування кредитом - 14 днів; сума нарахованих процентів - 1120 грн.; до сплати всього: 5120 грн. Зазначає, що безпідставно всупереч ч. 2 ст. 1050 ЦК України позивач нараховував проценти після закінчення строку дії кредитування та поза межами ціни договору, а відповідачем не погоджувалось (і матеріали справи не містять таких доказів) жодного продовження визначеного строку кредитування чи інших його умов. Крім того зазначає, що відповідач має пільги, оскільки з 22.08.2019 є дружиною військовослужбовця, то на неї поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме пункт 15 статті 14, відповідно до якого штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та Фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Враховуючи викладене, проценти за користування кредитом не нараховуються, а нараховані проценти підлягають списанню. Також не погоджується з заявленою сумою понесених витрат за правову допомогу, вважає їх неспівмірними зі складністю справи та матеріали справи не містять доказів щодо понесених витрат, у зв`язку з чим просить відмовити у стягненні витрат на правову допомогу. Також додає, що позивач повинен надати суду всі наявні у нього докази разом з позовною заявою, позивач не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом з позовною заявою, клопотання про витребування доказів ним заявлено не було. З огляду на наведе просить відмовити у позові та у стягненні витрат на правову допомогу, судові витрати покласти на позивача. 7. 14.08.2025\~представник позивача\~ Пархомчук\~С.В.\~через систему\~«Електронний суд»\~подав відповідь\~на відзив, в якому вважає відзив на позовну заяву відповідача безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Вказує,\~що Верховним\~Судом у\~Постанові від\~12.01.2021\~у справі\~№524/5556/19\~наголошено,\~що будь-який\~вид договору,\~який укладається\~на підставі\~Цивільного або\~Господарського кодексів,\~може мати\~електронну форму.\~Договір,\~укладений в\~електронній формі,\~є таким,\~що укладений\~у письмовому\~вигляді.\~Зазначаж,\~що між\~Первісним кредитором\~та Відповідачем\~було укладено\~кредитний договір\~в електронній\~Формі,\~підписання якого\~здійснювалося шляхом\~застосування електронного\~підпису Відповідача.\~Зазначений підпис\~було сформовано\~із використанням\~одноразового ідентифікатора,\~направленого на\~номер мобільного\~телефону,\~зазначений Відповідачем\~під час\~укладення договору.Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового відпису, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом: аналога власноручного підпису (Факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вказує,\~що відповідач,\~діючи добровільно\~та усвідомлено,\~без жодного\~тиску чи\~примусу,\~скористався доступом\~до мережі\~Інтернет та\~перейшов на\~офіційний веб-сайт\~Первісного кредитора,\~де самостійно,\~з використанням\~інтегрованого калькулятора,\~обрав бажану\~суму кредиту\~та строк\~кредитування.\~Після цього\~нимбуло надано персональні дані, зокрема реквізити банківської картки, на яку в подальшому були зараховані кошти. У процесі укладення правочину Відповідач пройшов передбачені етапи ідентифікації та підтвердження наміру укласти кредитний договір, за результатами чого між сторонами було укладено договір у встановленому законом порядку. Введення одноразового персонального ідентифікатора і є вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, а саме - акцептом в розумінні ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Доповнює, що в даному випадку Відповідач здійснив усі передбачені дії - отримав одноразовий ідентифікатор, надісланий на номер мобільного телефону, введений ним під час оформлення заявки, ввів його у відповідне поле інформаційної системи та підтвердив акцепт натисканням кнопки «ТАК». Ці дії зафіксовані в електронній системі Первісного кредитора та відображені у матеріалах справи. Вищевказаний електронний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договір між Відповідачем та Первісним кредитором не був би укладений. Обставини укладення вказаного договору Відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Вказує,\~що Відповідач\~був належним\~чином ознайомлений\~з умовами\~вищевказаного договору.Вказаний договір\~та його\~умови в\~судовому порядку\~не оскаржувались,\~не визнавалися\~недійсними,\~а тому\~є таким,\~що відповідає\~волевиявленню сторін.Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, вважає, що доводи Відповідача щодо неукладеності кредитного договору є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами, що підтверджують факт укладення договору в електронній формі відповідно до вимог законодавства. Щодо перерахування грошових коштів вказує, що у відповідності до умов укладеного кредитного договору, кошти надаються Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану Позичальником при укладанні кредитного договору. Первинний кредитор у своїй господарській діяльності з метою переказу та приймання грошових коштів за договорами позики користується фінансовими послугами платіжних провайдерів. Верифікація банківської картки відбувається за допомогою сертифікованих платіжними системами Visa та MasterCard сервісів, зокрема WavForPav. Inav. Platon. Захист реквізитів карт у базах даних таких сервісів відповідає міжнародному стандарту PCI DSS. Вказує, що під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на веб- сайті первинного кредитора, для надання платіжних реквізитів Товариству, кожен клієнт після натискання кнопки «Додати карту» автоматично перенаправляється на сайт відповідного платіжного провайдера, де вводить необхідні дані для проведення розрахунків та надає свої платіжні реквізити. Після блокування коштів клієнт повертається на веб-сайт Товариства. До бази даних Товариства від платіжного сервісу надхолить виключно частина номеру картки та токен, згенерований платіжним сервісом, що забезпечує безпеку збереження інформації. Ні Первісний кредитор, ні Позивач не мали і не мають доступу до повного номера банківської картки Відповідача, оскільки ця інформація є банківською таємницею. Отже, доступ до повного номера банківської картки, а також до виписки по картковому рахунку, на який були зараховані кредитні кошти, має виключно банк-емітент та безпосередньо власник зазначеної картки, тобто Відповідач. Зазначає, що Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, Відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний і повний доступ до таких. Доповнює, що на виконання пункту 1.4 Договору, перерахування коштів було здійснено первісним кредитором через платіжного провайдера ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (Platon, яке надає первісному кредитору послуги з переказу коштів, зокрема на банківський рахунок Відповідача за реквізитами банківської картки, зазначеної ним під час реєстрації. Зазначені обставини підтверджуються листом ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» з якого вбачається, що 21.10.2020 о 23:24:03 було проведено транзакцію на суму 4 000,00 грн, маска картки [NUMBER] . За таких обставин Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну [NUMBER] , реквізити якої були надані самим позичальником. Вказує, що перерахування коштів на платіжну карту Відповідача за укладеним договором було безпосередньо здійснено оператором онлайн-послуг платіжної інфраструктури, який здійснює операції у безготівковій формі. Тому видаткові касові ордери на суму переказу не складаються. Також, умовами угоди з банком-еквайєром, від якого фактично надходять на картки клієнтів кошти до переказу, передбачено надходження від Компанії загальних сум поповнення карток за визначений період, а не сум окремих транзакцій, у зв`язку з чим виділення транзакції як окремого платежу із зазначенням призначення не є можливим у банківській виписці. В обґрунтування своїх вимог Позивач надав суду інформаційну довідку ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (технологічного оператора платіжних послуг), яка підтверджує зарахування кредитних коштів. Зазначений документ містить відомості щодо суми перерахованих кредитних коштів, дати їх зарахування, а також реквізитів карткового рахунку, що повністю узгоджується з нормами Закону. Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, тому посилання Відповідача на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним. Окрім цього, вказує, що посилання Відповідача, з яких можна зробити висновок про начебто обов`язок Позивача надати суду виписку з особового рахунку клієнта, є помилковими. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N° 75, регулює питання бухгалтерського обліку виключно в банках України. Оскільки первісний кредитор та Позивач не є банківськими установами, дія зазначеного Положення на них не поширюється, а отже - формування виписок по особових рахунках клієнтів в їхній діяльності не передбачено. Вказує, що наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення Відповідачем кредитного договору, зазначеного в позові, та факт існування заборгованості внаслідок неналежного виконання Відповідачем своїх обов`язків по поверненню кредитних коштів. Надані Позивачем докази укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів є належними, допустимими, достовірними та Відповідачем спростовані не були всупереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Щодо нарахування відсотків та пролонгації кредитного договору вказує, що Відповідач, укладаючи кредитний договір з ТОВ «ЗАЙМЕР», погодилась на наступні умови передбачені кредитним договором, а саме відповідно п.1.1. за цим Договором, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 4000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п.1.2. за цим Договором, Кредит надається строком на 14 днів, тобто до 03-11-2020, строк дії договору 14 днів; відповідно до п.1.3. за цим Договором, за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу, тип процентної ставки - фіксована. Відповідно п.2.3. за цим Договором, Обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Таким чином, вказує, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Посилається на те, що у контексті спорів щодо нарахування процентів після закінчення строку кредитування Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/4518/16 від 05.04.2023 надала чітке роз`яснення щодо порядку застосування ст. 625 ЦК України. Зокрема, зазначено, що право на нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, а також розмір таких процентів, залежать від підстави їх нарахування, визначеної ч. 2 ст. 625 ІІК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили лише проценти за правомірне користування кредитом. Позичальник погодився на умови визначені Договором, щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження Відповідача про незаконність нарахування процентів вважає необґрунтованими. З метою надання суду вичерпної інформації у справі, а також у зв`язку з отриманням заперечень Відповідача щодо розміру нарахованих відсотків. Позивач звернувся до Первісного кредитора з відповідним запитом про надання додаткового доказу - детального розрахунку заборгованості за укладеним кредитним договором. Станом на 14.08.2025 Позивач отримав відповідь на запити від Первісного кредитора. У зв`язку з цим, з метою ґрунтовного, повного та об`єктивного вирішення справи, Позивач просить суд долучити до матеріалів справи документ, наданий Первісним кредитором, а саме: Детальний розрахунок заборгованості за договором № 159055. Звертає увагу на те, що на момент подачі позовної заяви Позивачем було надано до суду всі наявні документи по кредитній справі, які були передані Первинним кредитором в рамках укладеного Договору факторингу. Щодо нарахування відсотків військовослужбовцям, вказує, що Позичальник погодився на умови визначені Договором щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, твердження Відповідача щодо списання нарахованих процентів є необгрунтованим. Звертає увагу, що заборгованість була нарахована не Позивачем, а Первісним кредиторок за укладеним договором та з моменту отримання права вимоги до Відповідача за Договором факторингу, Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідач посилається на те, що вона є дружиною військовослужбовця та відповідні відсотки за кредитом не підлягають нарахуванню, однак вказані доводи вважає безпідставними. Зазначає, що саме у разі надання відповідних документів, Відповідач має право на пільги, тобто в даному випадку Відповідач мала повідомити первісного кредитора, що вона є дружиною військовослужбовця та надати відповідні документи щодо застосування відповідної пільги. Вказує, що чоловік відповідачки [PERSON] проходить військову службу за контрактом у складі Національної гвардії України з 24.06.2024 року та має статус Учасника бойових дій. Водночас кредитний договір укладено 21.10.2020 року, тобто за 3 роки 8 місяців в по моменту вступу чоловіка [PERSON] на військову службу та набуття ним відповідного статусу. Таким чином, вважає зазначені обставини свідчать про відсутність будь-якого причинно-наслідкового зв`язку застосування відповідних пільг, оскільки виникнення та нарахування кредитної заборгованості відбулося задовго до набуття чоловіком відповідачки статусу військовослужбовця та Учасника бойових дій. Щодо витрат\~на професійну\~правничу допомогу\~вказує,\~що під\~час подання\~позовної заяви\~Позивач заявив\~попередній (орієнтовний)\~розрахунок суми\~судових витрат\~які Позивач\~поніс і\~які очікує\~понести у\~зв`язку\~із розглядом\~справ у\~розмірі 12\~922,40\~грн.,\~які складаються\~з витрат\~на судовий\~збір (\~2\~422,40\~грн)\~та витрат\~на професійну\~правову допомогу,\~яка орієнтовно\~становила 10\~500,00\~грн.Вважає, що Позивачем належними та допустимими доказами підтверджено розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, з урахуванням кваліфікації, досвіду та завантаженості адвоката. Відтак, заперечення Відповідача щодо недоведеності понесених витрат є безпідставними, не ґрунтуються на матеріалах справи та не підлягають задоволенню. Щодо подання додаткових доказів вказує, що позивачем разом з поданням позовної заяви було подано наявні у нього докази, що підтверджують фактичні обставини справи. Щодо строку подання додаткових доказів зауважує, що вони були надані Позивачем з метою спростування заперечень Відповідача, викладених у відзиві. Отже, ці докази не могли бути подані разом із позовною заявою, оскільки на момент їх подання Позивач не володів інформацією про позицію Відповідача в справі. Крім того, загальний обсяг документів, які можуть додатково підтвердити фактичні обставини справи, є значним, і їх подання у повному обсязі на початковому етапі могло б ускладнити та затягнути розгляд справи, що суперечить принципам ефективності та своєчасності судового провадження. Доповнює, що позивачем не порушено строку подання доказів при наданні додаткових доказів до відповіді на відзив, оскільки право позивача надання доказів при подачі відповіді на відзив передбачено ч.3 ст.179 ЦПК України у системному застосуванні з ч.4,5 ст.178 ЦПК України, де зазначено, що у відповіді на відзив позивач зазначає заперечення (за наявності) щодо наведених відповідачем обставин, з якими не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. З огляду на наведене, вважає, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві, як на підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, є не обґрунтованими, недоведені, суперечать умовам укладених правочинів, нормам законодавства та ряду правових позицій, викладених у Постановах ВСУ, є такими, що не підлягають задоволенню та не повинні братися судом до уваги, а тому просить позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачки понесені судові витрати. 22.08.2025 представник позивача Пархомчук С.В. через систему «Електронний суд» подав заяву про розподіл/відшкодування /компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, яка долучена до матеріалів справи. ІІ. Позиція учасників справи 8. В судове\~засідання представник\~позивачаТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» Пархомчук С.В. не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі. 9. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. 10. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України, тому неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи без його участі. ІІІ. Процесуальні дії у справі 11.\~Ухвалою суду від 22.07.2025 відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 24.09.2025 відмовлено у витребуванні оригіналу електронного договору. 12. Судом на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК\~у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Обставини справи, встановлені судом: 13. Судом встановлено, що 21 жовтня 2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 159055, відповідно до п.п. 1.1 якого відповідач отримав суму кредиту 4 000 грн,. 14. Згідно з п.1.2 кредитного договору, кредит надається строком на 14 днів, тобто до 03.11.2020 року. Строк дії договору 14 днів. 15. В п.1.3 кредитного договору сторони погодили, що за користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % річних від суми кредиту з розрахунку 2 % за добу. 16. Відповідно до п.2.3 кредитного договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. 17. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді, відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію», з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, підписаний відповідачкою шляхом накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора KL 5583, що надісланий на номер мобільного телефону відповідачки. 18. Факт отримання коштів позичальником підтверджується інформаційною довідкою ТОВ "Платежі Онлайн" № 2017/02 від 25 лютого 2025 року, відповідно до якої 21 жовтня 2020 року на картковий рахунок було перераховано кредитні кошти в сумі 4 000, 00 грн., за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , номер транзакції 30331-18417-48757. 19. 28 жовтня 2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Згідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 28 жовтня 2021 року № 01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . 20. Згідно наданих випискою з особового рахунку та розрахунком заборгованості за кредитним договором №159055 від 21 жовтня 2020 року станом на 13 січня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором становить 19600, 00 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4 000, 00 грн., простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 15600, 00 грн. 21.Позивачем на адресу [PERSON] була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за Кредитним договором № 159055 від 21.10.2020 року, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання. 22. Згідно наданої копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 22.08.2019 відповідачка уклала шлюб з [PERSON] , який згідно наказу командира в/ч [NUMBER] [PERSON] №183 від 24.06.2024 та довідки №225 від 11.03.2025 з 24.06.2024 проходить військову службу за контрактом у в/ч [NUMBER] [INFO] . Згідно копії\~посвідчення серії\~ [NUMBER] \~від 10.01.2019 [PERSON] є учасником бойових дій. V. Застосоване судом законодавство 23. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 24. Згідно з ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 25. Відповідно до положень\~ст. 83 ЦПК України\~позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. 26. Згідно з ст. ст.\~76,\~77 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 27. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 28. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, який повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору. 29. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 30. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. 31. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). 32. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. 33. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1ст. 638 ЦК України). 34. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». 35. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 36. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4, 5 ст. 11 Закону). 37. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). 38. Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цьогоЗакону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. 39. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. 40. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 41. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. П. 6 ч. 1 ст. 3 цього Закону визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 цього Закону). На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів поширюється дія Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». У ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» вказано, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. За змістом ст. 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19 та від 19.01.2022 у справі № 202/2965/21). 42. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. 43. Згідно правил ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 44. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. 45. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. 46. Відповідно до ч.1 ст.611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 47. Частиною 1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 48. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 49. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов?язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов?язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. 50. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов?язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. VI. Висновки Суду Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту 51. Відповідно до ст.263\~ЦПК\~України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 52. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 53. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 54. ТОВ "ЗАЙМЕР" належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачці кредитні кошти на загальну суму 4000,00 грн. Натомість, відповідачка [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, в результаті чого утворилась заборгованість. 55. Суд вважає, що позивачем доведено факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачкою [PERSON] . 56. Позивач на підставі долучених доказів довів, що до нього перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні, яке відповідачка не виконала належним чином. Надані позивачем докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення заборгованості. 57. Заперечення сторони відповідача з приводу відсутності доказів, які б підтверджували факт укладення кредитного договору та зарахування грошових коштів на рахунок [PERSON] слід відхилити з огляду на те, що як встановлено в ході судового розгляду кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на її номер телефону, з зазначенням особистих даних відповідачки, а саме адреси проживання, її паспортних даних, дати народження, РНОКПП, електронної пошти, а крім того перерахування коштів на картковий рахунок відповідачки підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» № 2017/02 від 25.02.2025 року як технологічного оператора платіжного сервісу «Platon». 58. Суд зауважує, що кредитні кошти надані позичальнику у безготівковій формі на банківську картку, вказану нею при укладенні договору. Відповідачка не надала доказів, що кредитні кошти на її картку, зазначену нею у договорі, не надходили. Відповідачкою не спростовано факт надання всіх особистих ідентифікуючих даних, даних її платіжної картки, без надання яких і відповідного підтвердження, ознайомлення з відповідними умовами та правилами отримання та повернення кредитних коштів, відповідний кредит не міг бути наданий. Відтак слід зробити висновок, що відповідачка була належним чином ознайомлена з умовами вищевказаного кредитного договору. 59. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірний Договір про надання фінансового кредиту №159055 від 21.10.2020 року укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, підписаний саме відповідачкою накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що надісланий на номер мобільного телефону відповідачки. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» належними та допустимими доказами підтверджено укладання кредитного договору первісного кредитодавця з відповідачкою, сторони вказаного вище договору узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строки та умови надання грошових коштів у кредит, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення такого договору, на таких умовах. 60. Судом встановлено, що всупереч умовам кредитного договору, відповідачка не виконала свого зобов`язання та не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТзОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», ні на рахунок попереднього кредитора. Позивач на підставі долучених доказів довів, що до нього перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні, яке відповідачка не виконав належним чином. 61. Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору первісний кредитор 21.10.2020 взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит на таких умовах: сума кредиту\~4000,00 грн; строк кредитування - 14 днів, тобто до 03.11.2020 року; процентна ставка у розмірі 2 % за 1 день користування кредитом. 62. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість станом на 13.01.2025 у загальній сумі 19600,00 грн, з яких: 4000,00 грн. розмір заборгованості на дату відступлення права вимоги; 15600,00 грн. сума нарахованих відсотків станом за період з 21.10.2020 по 03.05.2021 року. 63. З моменту отримання кредиту відповідачка [PERSON] заборгованості за кредитом не погашала, в зв`язку з чим на момент закінчення строку дії договору №159055 від 21.10.2020 в неї утворилася заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 4000,00 грн. В свою чергу Відповідачкою не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі. 64. Враховуючи, що відповідачкою не виконано грошове зобов`язання в строк, передбачений умовами кредитного договору, вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №159055 від 21.10.2020 за основною сумою боргу в розмірі 4000 грн. є обґрунтованими. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення відсотків за кредитним договором суд виходить з такого. 65. Статтею 251 ЦК України\~встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. 66. Відповідно до\~ст. 252 ЦК України\~строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. 67. За змістом ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 68. Згідно з ч. 1\~ст. 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. 69. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. 70. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця враховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 71. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. 72. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. 73. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України.\~У подібних\~спорах судам\~необхідно здійснити\~тлумачення умов\~відповідних договорів\~та дійти\~висновку,\~чи мали\~на увазі\~сторони встановити\~нарахування процентів\~як міри\~відповідальності у\~певному розмірі\~за період\~після закінчення\~строку кредитування\~або після\~пред`явлення\~вимоги про\~дострокове погашення\~кредиту,\~чи у\~відповідному розділі\~договору передбачили\~тільки проценти\~за правомірну\~поведінку позичальника\~(за\~«користування кредитом»).\~У разі\~сумніву слід\~застосовувати принципContra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem), тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). За умовами договору про надання фінансового кредиту сторони встановили строк кредитування 14 днів. З наданого стороною позивача розрахунку заборгованості убачається, що ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» здійснило нарахування [PERSON] процентів за період з 21.10.2020 по 03.05.2021 року на загальну суму 15600,00 грн. 74. Тобто, позивач просить стягнути з відповідачки проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку. Проте, позивач не надав суду доказів, що відбулася пролонгація такого строку відповідно до умов договору. 75. Оскільки встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного договору ТОВ «ЗАЙМЕР», як фінансова установа, надало [PERSON] кредит до 03.11.2020, то кредитор має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених відсотках за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 03.11.2020. Після закінчення строку дії договору у кредитора відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки. 76. Таким чином, оскільки позивач, пред`являючи позов, крім заборгованості за основною сумою боргу, просив стягнути з відповідачки відсотки за користування кредитом, які, відповідно до розрахунку заборгованості, нараховані за межами строку дії кредитного договору, суд погоджується з стороною відповідача, що заявлена стороною позивача вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами після 03.11.2020 є безпідставною та задоволенню не підлягає. Відтак у відповідачки [PERSON] утворилась заборгованість за відсотками за період з 21.10.2020 до 03.11.2020 у розмірі 1120,00 грн. 77. Водночас суд відхиляє твердження відповідачки, що вона є дружиною діючого військовослужбовця, який з 24.06.2024 є військовослужбовцем за контрактом Національної гвардії України та є Учасником бойових дій, а тому на неї поширюються пільги, встановлені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме - не нараховуються проценти за користування кредитом, з огляду на наступне. 78. Згідно чинної редакції частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ), військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. 79. Разом із тим, ці положення внесені до Закону №2011-ХІІ згідно із Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року. 80. На час укладення кредитного договору, а саме, станом на 21.10.2020 року, частина п`ятнадцята статті 14 Закону №2011-ХІІ була викладена в такій редакції: «Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються». 81. Тобто на момент укладення сторонами кредитного договору і до 18.05.2024 року, дружини (чоловіки) військовослужбовців, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, та військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, не звільнялися від сплати процентів за користування кредитом. 82. Оскільки, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» набрав чинності 18.05.2024, а тому пільги для дружин (чоловіків) військовослужбовців, визначені п.15 ст.14 цього Закону підлягають застосуванню саме з 18.05.2024 року. 83. Національний Банк України у листі від 30.09.2024 стосовно визначення моменту застосування зазначених пільг, зазначив, що згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 84. В офіційному тлумаченні ч.1 цієї статті (Рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09.02.1999) зазначено, що дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Аналіз судової практики та роз`яснень Верховного Суду та Конституційного Суду України дає підстави зробити висновки щодо застосування конституційного принципу незворотності дії закону у часі, зокрема: 1) реалізація права особи має здійснюватися за нормами, чинними на момент вираження волевиявлення такої особи у формі конкретних дій (звернення до суб`єкта владних повноважень тощо); 2) право не може існувати на майбутнє; нереалізовані права (неотримана пільга, неоформлений статус тощо) особи не накопичуються протягом дії закону, який в подальшому втратив чинність або був змінений; 3) не можна позбавити особу набутого статусу, але можна, виключно шляхом прийняття закону та з безумовним дотриманням принципу верховенства права та його основних елементів змінити механізм використання такого статусу (механізм реалізації права), у тому числі зменшити розмір фінансових виплат/пільг, обмежити право особи на перерахунок певних соціальних виплат тощо; 4) розпочатий процес реалізації права, повинен бути завершений з моменту втрати відповідного права; 5) особливістю дії у часі норм процесуального права є те, що така дія має негайний характер, і це означає обов`язок застосування норми, яка була чинною на момент здійснення відповідної процесуальної дії (більш пізня норма процесуального права скасовує дію попередньої норми, яка регулює ті самі відносини). 85. Враховуючи наведене вище, відповідачка має сплатити прострочену заборгованість за нарахованими процентами за період з 21.10.2020 до 03.11.2020 у розмірі 1120,00 грн, а тому вимоги про стягнення з неї відсотків за користування кредитом підлягають частковому задоволенню. Висновок 86. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, який є правомірним, а тому повинен виконуватися, виходячи зі змісту норм матеріального права та з урахуванням умов і змісту самого договору. 87. У\~зв`язку із\~тим,\~що відповідачка\~отримала кредитні\~кошти і\~у неї виникло зобов`язання\~повернути їх,\~у розмірах\~та у\~строки,\~що зазначені\~в кредитному\~договорі,\~суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки за договором №159055 про надання фінансового кредиту від 21.10.2020 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4000,00 грн. та за нарахованими процентами в розмірі 1120 грн. 88. Враховуючи наведене, Суд вважає, що позовні вимоги до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. VІІ. Судові витрати 89. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. 90. За змістом\~статті 141 ЦПК\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 91. Згідно платіжної інструкції № 37043 від 28.03.2025 позивачем було сплачено 2422 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні) 40 копійок судового збору. При цьому, по справі позивачем заявлено вимогу з ціною позову в розмірі 19600 грн.00 коп. (дев`ятнадцять тисяч шістсот гривень 00 копійок), що становить 100%, з яких було задоволено вимог на загальну суму 5120 (п`ять тисяч сто двадцять) гривень 00 копійок, що становить 26,12 %. 92. А тому, у зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 632,73 грн. (2422,40 х 26,12 /100 = 632,73) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Щодо витрат на правову допомогу, суд зазначає таке. 93. Витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.ч.1,2\~ст.137 ЦПК України). 94. За змістом ч.ч.3,4,5\~ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 95. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 96. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 97. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 98. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача долучено договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року, укладений між ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчук С.В., копію довіреності ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» від 30 грудня 2024 року, копію акту про отримання правової допомоги від 18 серпня 2025 року, відповідно до якого адвокат Пархомчук С.В. надав, а клієнт ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» прийняв правову допомогу на суму 10 500 грн.; копію платіжної інструкції № 3 9507 від 18 серпня 2025 року на суму 10 500 грн., копію рахунку від 18 серпня 2025 року на суму 10 500, 00 грн. 99. Зважаючи на те, що заявлені позовні вимоги задоволено частково, понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати на правничу допомогу в сумі 10 500 грн. підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2742, 60 грн. (10500 х 26,12 /100 = 2742, 60) витрат на правову допомогу. З цих\~підстав,

Outcome: partial