Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

04.12.2019\~року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, посилаючись на те, що 05.09.2019\~року, близько 13 години 30 хвилин, в с.Городисько Старосамбірського району Львівської області, водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем, марки «Рено Трафік», реєстраційний номер [NUMBER] , вчинив наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, сопор та тупу травму грудної клітки, в зв`язку з чим був госпіталізований в Добромильську районну номерну лікарню Старосамбірського району Львівської області. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №74/19 від 06.09.2019\~року, [PERSON] помер [INFO] у стаціонарі м. Добромиль Старосамбірського району Львівської області. Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, право власності на автомобіль марки «Рено Трафік», реєстраційний номер [NUMBER] , яким було здійснено наїзд на [PERSON] належить [PERSON] на праві власності. Таким чином, вважає, що [PERSON] , як власник транспортного засобу, яким було здійснено наїзд на [PERSON] , що спричинило його смерть, є належним відповідачем та зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Вона є дружиною [PERSON] , досягла пенсійного віку встановленого законом, тому має право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. На момент смерті [PERSON] не працював, а тому розмір відшкодування визначає виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, яка з 1 січня\~2019\~року встановлена у розмірі\~4173,00 гривні, та його середньомісячної пенсії по інвалідності, що становить -\~2618,18 гривень, в сумі \~6791,18 гривню, що в розмірі половини його середньомісячного заробітку (доходу), включаючи пенсію, повинна становити\~3395,59 гривень щомісячних платежів довічно. Просить стягнути з [PERSON] на її користь відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, що спричинило смерть потерпілого у розмірі\~3395,59 гривень щомісячних платежів довічно та судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2019\~року справу розподілено судді [PERSON] . Ухвалою судді від 10.01.2020\~року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження, та призначено підготовче засідання на 30.11.2020\~року на 11 годину 00 хвилин. Наказом №47-К від 10.07.2020\~року суддю [PERSON] відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області у зв`язку з її смертю [INFO] . З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2020\~року справу передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П. Ухвалою судді від 10.09.2020\~року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 14 годину 00 хвилин 30.10.2020\~року. Ухвалою суду від 30.10.2020\~року підготовче засідання відкладено на 12 годину 00 хвилин 13.04.2021\~року. Ухвалою суду від 13.04.2021\~року підготовче засідання відкладено на 09 годину 00 хвилин 13.07.2021\~року. Ухвалою суду від 13.07.2021\~року підготовче засідання відкладено на 15 годину 00 хвилин 30.11.2021\~року. Ухвалою суду від 30.11.2021\~року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 годину 30 хвилин 25.05.2022\~року, яке відкладено на 14 годину 00 хвилин 01.11.2022\~року та на 11 годину 30 хвилин 31.01.2023\~року. Ухвалою суду від 31.01.2023\~року судове засідання відкладено на 14 годину 00 хвилин 17.02.2023\~року. Ухвалою суду від 17.02.2023\~року зупинено провадження у справі до набрання законної сили вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області у кримінальному провадженні №12019140320000347 від 05.09.2019\~року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Ухвалою суду від 18.07.2024\~року поновлено провадження у справі. Судове засідання призначено на 11 годину 00 хвилин 17.09.2024\~року, яке неодноразово відкладено. Ухвалою суду від 13.02.2025\~року зупинено провадження у цивільній справі №455/1609/19 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого до набрання законної сили судового рішення у кримінальному провадженні №12019140320000347 від 05.09.2019\~року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України 21.08.2025\~року до суду надійшла заява від представника позивачки [PERSON] адвоката Теслюк Т.Ю., в якій вона відновити провадження у справі, оскільки\~ухвалою Львівського апеляційного суду від 03.03.2025\~року вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.02.2024\~року, яким [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, залишено без змін. Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16.07.2025\~року касаційну скаргу захисника Найди В.С. задоволено частково, вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.02.2024\~року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 03.03.2025\~року у кримінальному провадженні стосовно [PERSON] змінено, виключено із мотивувальних частин судових рішень посилання на те, що [PERSON] здійснив обгін у населеному пункті, а в іншій частині судові рішення залишено без змін. Ухвалою суду від 01.09.2025 року поновлено провадження у справі №455/1609/19 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. Справу призначено до розгляду на 15 годину 00 хвилин 23.09.2025\~року. Ухвалою суду від 23.09.2025 року судове засідання відкладено на 10 годину 00 хвилин 22.10.2025 року. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Її представник адвокат Теслюк Т.Ю. в судовому засіданні позовні вимони підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що відповідач [PERSON] як власник транспортного засобу має нести відповідальність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Його представник - адвокат Мацей А.М. позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. Додав, що відповідач [PERSON] не був за кермом автомобіля, шкоду спричинив володілець - [PERSON] , який не перебував у трудових відносинах з відповідачем. Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали кримінального провадження\~№12019140320000347 від 05.09.2019\~року,\~оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступного висновку. У частині першій\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.1200\~ЦК України\~у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №12019140320000347 від 05.09.2019\~року відомо, що 05.09.2019 року, близько 13 години 30 хвилин в с.Городисько Старосамбірського району Львівської області, а саме по вул.Центральній, поблизу будинку №43, водій [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , керуючи автомобілем, марки «Рено Трафік» з реєстраційним номером [NUMBER] , рухаючись в напрямку с.Нове Місто, вчинив наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] , жителя с.Городисько Старосамбірського району Львівської області, який рухався в попутному напрямку, переїжджав дорогу, рухаючись відносно водія автомобіля з права на ліво, внаслідок чого [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, сопору та тупої травми грудної клітки, у зв`язку з чим був госпіталізований в Добромильську РНЛ. Згідно свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] , виданого 03.02.1967\~року Сусідовицькою С/Радою Старосамбірського району Львівської області відомо, що 03.02.1967\~року [PERSON] одружився з [PERSON] , у зв`язку з чим вона змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». З лікарського свідоцтва про смерть №74/19\~від\~06.09.2019\~року вбачається, що причиною смерті\~ [PERSON] \~є: крововилив в оболонки, тканину і шлуночки мозку,\~внутрішньочерепна травма, тупа поєднана травма тіла, велосипедист травмований автофургоном, що мало місце\~05.09.2019\~року (а.с.8-9). В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася [INFO] помер [PERSON] , який був чоловіком позивачки [PERSON] . Матеріалами кримінального провадження №12019140320000347\~від 05.09.2019\~року підтверджується, що факт смерті потерпілого [PERSON] наступила внаслідок дорожно-транспортної пригоди за участю водія [PERSON] . При цьому позивачка даний факт не заперечує. Згідно ч.1\~ст.77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1\~ст. 80 ЦПК України). Так ухвалою Львівського апеляційного суду від 03.03.2025 року вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.02.2024 року, яким [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України залишено без змін. Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16.07.2025 року касаційну скаргу захисника Найди В.С. задоволено частково. Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.02.2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 03.03.2023 року у кримінальному провадженні стосовно [PERSON] змінено. Виключено з мотивувальної частини судових рішень посилання на те, що [PERSON] здійснив обгін у населеному пункті. В іншій частині судові рішення залишено без змін. Відповідно до позиції, висловленої в постанові КЦС ВС від 24.10.2024 року по справі №752/8103/13-ц, суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими. Згідно вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.02.2024 року по справі №455/338/20 саме [PERSON] був винуватцем ДТП в ході якого загинув [PERSON] - чоловік позивачки [PERSON] . Відповідно до ч.6\~ст.\~82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Також судом враховано, що позивачка [PERSON] є пенсіонером по інвалідності. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня\~2019\~року у справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18) вказано, що «зобов`язання про відшкодування майнової шкоди,\~завданої джерелом підвищеної небезпеки,\~виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою». Окрім того, стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню. Вимогами\~ст.1187 ЦК, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга\~статті 1187 ЦК України). Відповідно до ст.1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо)або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил\~статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Відповідно до ч. 1\~ст. 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків. У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої\~статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 01.07.2021 у справі №9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36)). Позивачка [PERSON] вважає відповідальною особою за своїми вимогами [PERSON] , вочевидь, як власника транспортного засобу «Рено Трафік», реєстраційний номер [NUMBER] , однак суд не погоджується з позивачкою з таких мотивів. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц). З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства суд не має права проводити заміну неналежного відповідачу належним з власної ініціативи. Під неналежними відповідачами слід розуміти таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Вирішуючи питання про належність відповідача суд виходить з такого. Транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки. Власник транспортного засобу є зобов`язаною особою та несе відповідальність перед потерпілим за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду у випадку, якщо в момент дорожньо-транспортної пригоди він керував транспортним засобом (тобто є заподіювачем шкоди) або у випадку, передбаченому частиною першою\~ст.1172 ЦК України. Відповідач [PERSON] в момент дорожньо-транспортної пригоди автомобілем марки, «Рено Трафік», реєстраційний номер [NUMBER] , не керував, отже, він не є зобов`язаною особою за відшкодування шкоди, завданої [PERSON] . Обставин наявності трудових відносин між [PERSON] та [PERSON] позивачкою [PERSON] не доведено та судом не встановлено. Відтак є відсутніми підстави для застосування приписів ч. 1\~ст. 1172 ЦК України. Наявність реєстраційних документів на автомобіль «Рено Трафік», реєстраційний номер [NUMBER] у [PERSON] на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди свідчить про надання йому згоди власником (фактичним власником) на володіння транспортним засобом. Відтак, [PERSON] володів автомобілем [PERSON] на правовій підставі, тобто за згодою власника. Отже, в силу приписів ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~ [PERSON] не є зобов`язаною особою з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом. Окрім того, як і в ході досудового розслідування кримінального провадження №12019140320000347 від 05.09.2019 року, так і з досліджених судом матеріалів вищевказаного кримінального провадження та вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.02.2024 року по справі №455/338/20 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відомо, що допитані свідки [PERSON] та [PERSON] під час розгляду справи повідомили, що автомобіль [PERSON] було позичено в [PERSON] , щоб привезти картоплю. Тобто, [PERSON] в момент вчинення ДТП володів автомобілем зі згоди фактичного власника [PERSON] . Встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Тому пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною та безумовною підставою для відмови в позові. Суд вважає, що [PERSON] не є належним відповідачем по справі. Отже, суд висновує, що позовні вимоги у справі заявлені до неналежного відповідача, а тому з цих підстав в задоволенні позову слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10.02.2010).

Outcome: dismissed