Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

У травні\~2025\~року позивач\~ [PERSON] .\~ звернулася\~до суду\~в особі\~свого представника\~з позовом\~до [PERSON] , з позовними вимогами про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей та збільшення розміру аліментів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач по справі є батьком: - [PERSON] [INFO] . - [PERSON] [INFO] . - [PERSON] [INFO] . - [PERSON] [INFO] . - [PERSON] [INFO] . З відповідачем перебувала у шлюбних відносинах, проживає відповідач тривалий час окремо від дітей, шлюб між сторонами по справі розірваний у 2022 році. На підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 січня 2021 року було стягнено з відповідача аліменти на утримання кожної вищевказаної дитини, у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн. щомісячно, з урахуванням щомісячної індексації, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду - 24.11.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Діти ходять по можливості на гуртки, додаткові заняття, старший син до коледжу, що є підставою для зміни розміру аліментів, зважаючи що на даний час змінились обставини, зважаючи на воєнний стан утримання дітей потребує великих затрат, а ще підвищилися вартості на одяг, їжу, тощо. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі вище наведеного, позивач просив суд: збільшити розмір аліментів, стягнутих рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.01.2021 року із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх: - [PERSON] [INFO] . - [PERSON] [INFO] . - [PERSON] [INFO] . - [PERSON] [INFO] . - [PERSON] [INFO] . \~ \~ \~ \~З 2000 гривень до 5000 гривень на кожну вищевказану дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в подальшому стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей, у розмірі 5000 гривень на кожну дитину щомісячно. А також стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення\~сплати аліментів\~на утримання\~спільних дітей\~в загальному\~розмірі 212243,\~38\~гривні (Двісті\~дванадцять тисяч\~двісті сорок\~три гривні\~38\~коп.) згідно Розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, які надавались до суду. 20.05.2025 року ухвалою відкрито провадження по справі. Представник позивача подала клопотання, в якому просила суд здійснювати розгляд справи у її відсутність, просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судові засідання 29.08.2025 року та 24.10.2025 року не з`явився, відзив на позов до суду не подав. У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явилися всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дана ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності\~Конституції України\~(конституційності) положень\~ст. 69 Кримінального кодексу України\~(справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення. Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав). Суд зазначає, що право особи на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Приймаючи до уваги належне повідомлення сторін про розгляд даної справи, а також приймаючи до уваги, що судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених\~Цивільним процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, у зв`язку з неявкою учасників справи. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, 04 березня 2006 року між - [PERSON] та відповідачем- [PERSON] Виконкомом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області був зареєстрований шлюб, актовий запис № 88. Від шлюбу мають спільних дітей: - [PERSON] [INFO] . - [PERSON] [INFO] . - [PERSON] [INFO] . - [PERSON] [INFO] . - [PERSON] [INFO] На підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 жовтня 2021 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу-шлюб між сторонами по справі розірваний. Відповідне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області згідно Постанови апеляційної інстанції набрало законної сили 08.06.2022 року . З березня 2017 року проживає [PERSON] постійно разом з усіма спільними дітьми окремо від [PERSON] . Діти знаходяться постійно на утриманні позивача. Було відкрито кримінальне провадження, зважаючи на постійне ухилення відповідача від оплати аліментів на власних дітей. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено «На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідач є працездатним, відомостей про наявність на утриманні відповідача, окрім дітей спільних з позивачем, непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дітей, останнім не надано. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. \~ \~ \~ \~Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі\~частини першої статті 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. \~ \~ \~ \~У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення\~ЦК України\~субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої\~частиною першою статті 196 СК України. \~ \~ \~ \~У постанові Касаційного цивільного суду у складі\~Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) вказано, що\~при здійсненні часткових платежів аліментів грошові кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості на погашення платежу за поточний місяць. \~ \~ \~ \~Згідно з\~указаним вище\~правовим висновком\~Великої Палати\~Верховного Суду\~(провадження\~№ 14-616цс18)\~щодо порядку\~обчислення неустойки\~(пені)\~розмір пені\~за місячним\~платежем розраховується\~так:\~заборгованість\~зі сплати\~аліментів за\~конкретний місяць\~(місячний\~платіж)\~необхідно помножити\~на\~кількість днів\~заборгованості,\~які відраховуються\~з першого\~дня місяця,\~наступного за\~місяцем,\~у якому\~мали бути\~сплачені,\~але не\~сплачувалися аліменти,\~до дня\~їх фактичної\~виплати (при\~цьому день\~виконання зобов`язання\~не включається\~до строку\~заборгованості)\~та помножити\~на\~1\~%. \~ \~ \~ \~ Відповідно до положення ст.\~51\~Конституції України та ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.\~141СК\~України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. \~ \~ \~ \~В силу ч. 2 ст.\~182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~Згідно ст.\~192\~СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Відповідач аліменти не сплачує, свої зобов`язання ігнорує, в матеріалах справи міститься витяг з ЄРДР стосовно відповідача, зважаючи на ухилення від сплати аліментів тривалий час, на даний час заборгованість складає у розмірі 212243, 38 гривні (Двісті дванадцять тисяч двісті сорок три гривні 38 коп.). На підставі наявного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 09. 04. 2025 року судом встановлено наявність підстави для стягнення пені. \~ \~ \~ \~Згідно статті 196 СК України\~загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей становить на період розгляду справи становить 212243, 38 гривні (Двісті дванадцять тисяч двісті сорок три гривні 38 коп.). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 7\~ст. 7 СК України,\~\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 8\~ст.7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини \~ \~ \~ \~ [PERSON] [INFO] , на момент прийняття рішення вже є повнолітнім, тому зміну розміру стягнення аліментів на нього змінено бути не може. \~ \~ \~ \~Згідно із ч.7\~ст. 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. \~ \~ \~ \~Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. \~ \~ \~ \~За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно\~статті 141 СК України\~мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У відповідності з частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України: «батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток». Звертаю увагу на те, що надумані обґрунтування у основному позові жодними належними доказами не підтверджені. Зважаючи на наявні докази та дійсні обставини справи [PERSON] не цікавиться розвитком жодної дитиною, також ігнорує свої зобов`язання як батько. Крім того наявні постійні заборгованості по аліментам, саме по вині відповідача. Який тривалий час ухиляється від стягнень, шо також підтверджується наявністю в минулому кримінального провадження, яке на даний час закрито. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. \~ \~ \~ \~Згідно\~ст. 150 Сімейного кодексу України\~на батьків покладені рівні обов`язки щодо виховання та\~\~розвитку дитини, в тому числі\~\~піклуватися\~\~про здоров`я дитини,\~\~її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 8\~ст.7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини»\~передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Визначення порядку участі батька у вихованні дитини в усі передвихідні та вихідні дні є неприйнятним, оскільки порушуються права кожної дитини на спілкування з матір`ю у вільний від занять у школі час, про що також вказано у Постанові від 27 червня 2019 року Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 643/16210/17 (провадження № 61-8399св19). Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 379/1055/18 (провадження № 61-23143св19). \~ \~ \~ \~ В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами,\~адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках. Статтею 43 ЦПК України\~серед іншого визначено, що учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Частиною 1\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд зазначає, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених обставин є обов`язковим, оскільки такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими. Відповідно до\~ст. 195 СК України\~заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Ст. 196 СК України\~передбачає у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно правової позиції Верховного суду України у справі 6-81цс13 випливає що оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1\~ст. 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Згідно із\~ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 2\~ст. 150 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Тлумачення\~статті 159 СК України\~свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Суд враховує ту обставину, що порядок участі у вихованні дитини не встановлювався, а тому права позивача не є порушеними та він не довів суду належними та допустимими доказами факт того, що відповідач своєю поведінкою чинила і чинить йому перешкоди у здійсненні ним свого права. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved