Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

05.09.2025 представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого зазначив, що 27.04.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір №186164330, на суму 5600,00 грн., який був підписаний позичальником електронним підписом за допомогою персонального ідентифікатора MNV25ZR5. Відповідно до п.2.1. договору, Кредитодавець зобов`язався надати Позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 5600,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. На виконання умов кредитного договору, 27.04.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу грошові кошти в розмірі 5600,00 грн на його банківську картку № [NUMBER]. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого продовжено, згідно з яким фактор набув право вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №186164330 від 27.04.2023. 19.12.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 19/1224-01, у відповідності до умов якого, право грошової вимоги за кредитним договором № 186164330 від 27.04.2023 перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». 04.06.2025 між позивачем та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, згідно з яким право грошової вимоги за кредитним договором № 186164330 від 27.04.2023 перейшло до ТОВ «Юніт Капітал». Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 28617,12 грн. ТОВ «Юніт Капітал» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювало. Після відступлення позивачу права грошової вимоги, [PERSON] не здійснювала жодного платежу для погашення кредитної заборгованості. Вимогами позову представник просить стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 28617,12 гривень, судові витрати в сумі 2422,40 гривень, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 гривень. Ухвалою суду від 15.09.2025 відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 13.10.2025 від АТ КБ «ПриватБанк» надійшла запитувана судом інформація. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не викликались. Відповідно до ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відзив на позов відповідачем у визначений термін, не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи, на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини. Встановлено, що 27.04.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №186164330, який був підписаний позичальником електронним підписом за допомогою персонального ідентифікатора MNV25ZR5. Відповідно до п.2.1. договору, Кредитодавець зобов`язався надати Позичальникові кредит на суму 5600,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплачувати проценти Кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику (а.с.31-40). На виконання умов кредитного договору, 27.04.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу грошові кошти в розмірі 5600,00 грн на його банківську картку № [NUMBER]. Факт перерахування 27.04.2023 грошових коштів в розмірі 5600,00 грн на рахунок [PERSON] № [NUMBER] підтверджується платіжним дорученням № 902b01c0-d0e0-47d4-b3bd-7132d447dceb (а.с.9). Відповідно до довідки щодо дій Позичальника в Інформаційно- телекомунікаційній системі [PERSON] , відправлено одноразовий ідентифікатор MNV25ZR5 (а.с.12). Свої зобов`язання за договором відповідач виконував неналежним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, що згідно виписки з особового рахунку за кредитними договором № 186164330 становить 28617,12 грн, а саме: заборгованість за кредитом 5600,00 грн; заборгованість за відсотками 23017,12 грн (а.с.47). 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого продовжено, згідно з яким Фактор набув право вимоги до боржників за Первинними договорами, серед яких і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 186164330 від 27.04.2023 (а.с.76-79). 19.12.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 19/1224-01, у відповідності до умов якого, право грошової вимоги за кредитним договором № 186164330 від 27.04.2023 перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» (а.с.68-71). 04.06.2025 між позивачем та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, згідно з яким право грошової вимоги за кредитним договором №186164330 від 27.04.2023 перейшло до ТОВ «Юніт Капітал» (а.с.59-62). Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до відповідача на суму 28617,12 грн (а.с.57-58). На ухвалу Ружинського районного суду Житомирської області від 15.09.2025 надійшла інформація з АТ КБ «ПриватБанк» з якої убачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Також по клієнту емітувались інші картки. Надано виписку по рахунку № [NUMBER] за період 27.04.2023 по 02.05.2023, яка містить зарахування на суму 5600,00 грн. Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] за період 27.04.2023 по 02.05.2023, фінансовий номер телефону [NUMBER] , номер телефону який знаходиться в анкетних даних [PERSON] [NUMBER] (а.с.130-132). Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Статтею ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно із ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник незвільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за основним боргом, що становить 5600,00 грн за договором № 186164330 від 27.04.2023. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. [PERSON] , будучи вільною в укладенні кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим відповідач погодилася, підписавши кредитні документи, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами, а отже позовна вимога ТОВ «Юніт Капітал» щодо стягнення відсотків за договором №186164330 від 27.04.2023 в розмірі 23017,12 грн, також підлягає задоволенню. Щодо переходу до нового кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» прав первісних кредиторів у кредитних зобов`язаннях, суд зазначає наступне. Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1ст. 1077 ЦК Україниза договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Відповідно до ст.ст.1080,1084 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Згідно з ст.514, ч.1 ст.516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, позивач правомірно набув права вимоги до [PERSON] щодо виконання зобов`язання. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. В матеріалах справи наявні Договір про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025, Протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025, Додаткова угода №25770852896 до Договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025, Акт прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved