Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 13 червня 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" Пилипчук А.С. звернулася до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 392,00 грн. та судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. на сплату судового збору. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 4 травня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено\~ кредитний договір №03.05.2024-100002166, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у розмірі 4 000,00 грн. строком на 98 днів. Проте [PERSON] \~ порушила свої договірні зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, у добровільному порядку відповідачка заборгованість не сплачує, тому просить стягнути кошти у судовому порядку. Також зазначила, що орієнтовний попередній розмір витрат, понесених на професійну правову допомогу, становить 6000,00 грн., детальний розрахунок буде подано до суду протям п`яти днів з дня ухвалення рішення. Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Тітова М.Б. від 13.08.2025 провадження у вказаній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено судове засідання для розгляду справи по суті, сторонам встановлені строки для надання відзиву, відповіді на відзив, заперечення. 9 вересня 2025 року від відповідачки [PERSON] надійшов до суду відзив на позовну заяву, у якому вона зазначила, що позовні вимоги визнає частково, оскільки сума заборгованості розрахована неправильно, до заборгованості кредитор включив неправомірні нарахування у порушення вимог Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», а саме неустойку (штраф, пеню), які нараховані за прострочення платежів у період з 24 лютого 2022 року, які мали б бути списані кредитодавцем. Також не визнає витрати на професійну правничу допомогу, так як вони є не співрозмірними зі складністю справи, представник позивача [PERSON] працює юрисконсультом і має відповідну освіту і знання для складання процесуальних документів, а тому звернення до адвоката є неактуальним. Додала, що списання позивачем із її карти суми у розмірі 1505,27 грн. згідно квитанції від 20 серпня 2024 року №2ВР7-5237-1621-ТВСА не є заходом, спрямованим на визнання боргу, як зазначає представник позивача у позовній заяві, а списання коштів без її ініціативи, тому просить включити цю суму як часткову оплату до загальної суми заборгованості. 16 вересня 2025 року представник позивача Павленко Д.О. надіслав до суду відповідь на відзив відповідача, у якому зазначив, що між сторонами було укладено кредитний договір №03.05.2024-100002166 від 04.05.2024 у електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової, тому представник позивача подав до суду копію кредитного договору із позовною заявою. Оригінал кредитного договору судом не було витребувано, і відповідачкою таке клопотання не було заявлено. Щодо підписання договору вказав, що відповідачка не заперечує, що вказаний у позовній заяві засіб зв`язку номер телефону: [NUMBER] належить саме їй, або що на момент укладення договору\~ вона втратила вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Під час укладення договору відповідачкою та позивачем було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачкою\~ одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідачка не спростувала належними та допустимими доказами.\~ Щодо ідентифікації додав, що позивач є абонентом-надавачем послуг. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачкою та підтвердження надання даних через систему BankID від абонента-ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідачки шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті специфікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку. При подачі позовної заяви додано відомості щодо ідентифікації відповідачки через систему BankID. Такі відомості були отримані у порядку і у формі, що передбачені Специфікацією взаємодії абонентського вузла\~ з вузлом Системи BankID Національного банку, затвердженою Рішенням Ради Системи BankID Національного банку України (протокол від 20.09.2022 №В/57-0003/75064 (зі змінами) (протоколи від 09.01.2023 №В/57-0002/3089), що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин. Від центрального вузла Системи BankID Національного банку\~ України було отримано, зокрема, дані, які однозначно ідентифікують відповідачки. Заперечуючи про належність проведення ідентифікації, відповідачка не підтвердила це відповідними засобами доказування. Щодо видачі кредитних коштів представник позивача вказав, що відповідачка не надала до суду виписки по рахунках відповідачки у банківських установах, у тому числі по рахунку [NUMBER] , який відповідачка вказала у договорі як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Вважає безпідставними доводи відповідачки про ненадання представником позивача виписки по рахунку як первинного бухгалтерського документу, оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідачка не заявляла. Щодо процентів за кредитним договором вказав, що відповідно до практики ВС користування кредитом це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Також якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання із повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Загальні витрати за споживчим кредитом є співмірними, враховуючи строк кредитування, який становив 98 днів.\~ Щодо комісії зазначив, що вона пов`язана із наданням послуги, а саме перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником з використанням стороннього інтернет-еквайрингу. Так як ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту то плата за надання кредиту на картку зазначену позичальником є виправданим. Відповідачка не була позбавлена права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «Швидко Гроші») уникнувши додаткових витрат. Своїм підписом на договорі відповідачка також підтвердила, що ознайомлена з усіма умовами, у тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та плати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. За відсутності доказів оскарження відповідачкою умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідачки. Щодо неустойки пояснив, що договір між сторонами було укладено 3 травня 2024 року, тобто вже після набуття чинності змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отриманні кредиту (позики), у той час як Закон України «Про споживче кредитування» є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Також зазначив, що у спірному договорі зазначено всю інформацію, визначену ч. 1 ст. 12 закону України «Про споживче кредитування», відтак він не є нікчемним в силу закону. Також відповідачка не зазначила, яке саме її право як споживача фінансової послуги було обмежено кредитним договором. 24 вересня 2025 року відповідачка [PERSON] надіслала до суду заперечення на відповідь на відзив представника позивача та зазначила, що зі змісту кредитного договору вбачається, що він є договором про споживчий кредит, на нього поширюється застосування\~ чинного наразі пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Щодо комісії вказала, що виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялися. Представник позивача не роз`яснив, за які конкретно розрахунково-касові дії буде взята комісія за обслуговування кредиту. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. Умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту, в тому числі і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часи та умови сплати таких сум, а також іншої інформації, що суперечить вимогам ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. З урахуванням положень ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови кредитного договору про встановлення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними. Враховуючи незаконну комісію у сумі 600, 00 грн.,\~ та часткову оплату у сумі 1505,27 грн., як зазначено у відзиві на позовну заяву, а також враховуючи відомості довідки-розрахунку, заявленої позивачем, згідно якої заборгованості по незаконній комісії немає, вважає, що даною частковою оплатою було сплачено незаконні нарахування. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, в позовній заяві просила розглянути справу у відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, у відзиві на позовну заяву просила\~ розгляд справи проводити за її відсутності, у задоволені позову відмовити. Беручи до уваги те, що явка до суду є правом, а не обов`язком сторони у справі, суд враховуючи положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 3 травня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір (оферту) №03.05.2024-100002166, відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 4 000,00 грн. Відповідно до умов кредитного договору кредит надається на наступних умовах: сума кредиту: 4 000,00 грн.; строк на який надається кредит: 98 днів; процентна ставка у розмірі 1,35 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розрахунок денної процентної ставки: 1,13%=(4447.85/4000)/98?100%. Комісія, пов`язана із наданням кредиту 15 % від суми кредиту та дорівнює 600,00 грн. Неустойка: 40,00 грн., що вираховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. На виконання умов договору від 3 травня 2024 року відповідачці було надано кредитні кошти в розмірі 4 000,00 гривень шляхом перерахунку на її банківський рахунок за допомогою системи LIQPAY електронного переказу, що підтверджується квитанцією АТ КБ «Приватбанк» (а.с 18). Дані кредитної картки 537541*60 співпадають з номером картки, який було надано позичальником при укладені кредитного договору. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 10392,00 грн., що складається із основного боргу у розмірі 4000 грн., заборгованості по процентам в розмірі 4242,84 грн., неустойки в розмірі 2000 грн., комісія 149,16 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр» (а.с.10). Так, відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та\~ відсотками відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Вирішуючи даний спір суд враховує наступні положення чинного законодавства України. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно статті 1056 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина перша статті 1048 ЦК України). З огляду на викладені норми права, у позичальника виникає зобов`язання повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Матеріалами справи встановлено, що боргові зобов`язання між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] виникли на підставі кредитного договору (оферти) №03.05.2024-100002166 від 4 травня 2024 року. Так, з наведених обставин даної справи вбачається, що між сторонами був укладений договір, в якому були погоджені сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, строк та порядок повернення коштів. Позивачем надані докази на підтвердження обставин виконання ним договірних зобов`язань повністю. Відповідачка використала кредитні кошти, але не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання за договором. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідачка не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором, суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення основної суми боргу та процентів за користування кредитом обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо стягнення неустойки суд зазначає наступне. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану", розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.\~ Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 до теперішнього часу. Оскільки договір між сторонами укладено 4 травня 2024 року, і заборгованість виникла, відповідно, вже після 24.02.2022, то на підставі вищевказаних законодавчих норм відповідачка звільнена від сплати неустойки. Посилання відповідачки на те, що позивачем без її відома було списано з карти грошові кошти у розмірі\~ 1505,27 грн., а тому їх потрібно вирахувати із суми боргу суд не бере до уваги, оскільки із копії розрахунку заборгованості вбачається, що кошти у сумі 1500,00 грн. було списано 20 серпня\~ 2024 року із рахунку відповідача двома траншами у рахунок погашення заборгованості по кредиту, а отже ця сума не входить у загальну суму заборгованості, яку позивач просить стягнути із [PERSON] (а.с. 55). Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором (офертою) № 03.05.2024-100002166 від 4 травня 2024 року у розмірі 8242,84 грн., що складається з 4000,00 грн. основного боргу та 4242,84 грн. процентів за користування кредитом. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,42 грн. (2422,40 грн. * 8242,84 грн. /10392 грн.).

Outcome: partial