Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу. Позовні вимоги мотивує тим, що 16.10.2018 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було задоволено позов ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі -ПрАТ «УПСК») до [PERSON] про стягнення грошових коштів в порядку регресу у розмірі 10 415 грн. 74 коп. та 1 762 грн. 00 коп. судового збору. Вказує, що 05.11.2014 між ПАТ «Державний ощадний банк України та [PERSON] було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки № [NUMBER] , згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 10000 грн. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору заборгованість останньої склала 10 415 грн. 74 коп. При цьому майнові інтереси АТ «Ощадбанк», що пов`язанні з матеріальними збитками, були застраховані у ПрАТ «УПСК» згідно договору страхування кредитів №055/19 від 01.08.2014 року. За зверненням АТ «Ощадбанк» ПрАТ «УПСК» визнало факт неповного погашення відповідачем грошового зобов`язання та провело виплату страхового відшкодування в розмірі 10 415 грн. 74 коп. В подальшому, ПрАТ «УПСК» звернулося до державного виконавця із заявою про примусове виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості та 11.01.2019 року державним виконавцем було відкрите виконавче провадження №58032358, а 30.04.2024 року було винесено постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду від 16.10.2018 року в повному обсязі. Зазначає, що за змістом статей 598 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання, а отже наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Вважає, що має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення суду по справі №161/12114/18 17.10.2018 року та до дня виконання грошового зобов`язання в повному обсязі 29.04.2024 року. У зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на користь ПрАТ «УПСК» 3%\~річних у\~розмірі 1731\~грн.\~01\~коп.,\~інфляційні втрати\~у розмірі\~6846\~грн.\~86\~коп.,\~а такожсудові витрати, пов`язані з розглядом справи. До початку розгляду справи представник позивача подав суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за її відсутності та відзив не подала, а тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що 16.10.2018 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було задоволено позов ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (далі -ПрАТ «УПСК») до [PERSON] про стягнення грошових коштів в порядку регресу у розмірі 10 415 грн. 74 коп. та 1 762 грн. 00 коп. судового збору (а.с. 6-7). З матеріалів справи слідує, що ПрАТ «УПСК» зверталося до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції стосовно примусового виконання рішення суду та 11.01.2019 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58032358 (а.с. 8). В подальшому, 30.04.2024 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №58032358 у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду 16.10.2018 року в повному обсязі (а.с. 9). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року в справі № 14-16цс18, в якому Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 01 жовтня 2014 року в справі № 6-113цс14, згідно з яким відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням. Також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2018 року в справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року в справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Разом з тим, за змістом статей 598 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 910/11249/17. Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Таким чином, з урахуванням викладеного позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення рішення суду по справі №161/12114/18 17.10.2018 року та до дня виконання грошового зобов`язання в повному обсязі 29.04.2024 року. З представленого\~розрахунку вбачається,\~що за\~порушення грошового\~зобов`язання відповідачу\~нараховано 1731,01\~грн. та інфляційні втрати у розмірі 6846,86 грн. (а.с. 10), з яким суд погоджується та приймає до уваги. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є підставними, а тому позов слід задовольнити Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141\~ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved