Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом зняття арешту з нерухомого майна, який обґрунтовує тим, що є спадкоємцем майна, що залишилось після смерті його брата [PERSON] , який помер [INFO] . За життя [PERSON] належала 1/3\~ частка квартири, за адресою: [ADDRESS] . Позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадщини, проте нотаріус повідомив йому, що не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку з наявністю арешту на все невизначене нерухоме майно спадкодавця. З метою звільнення майна з-під арешту, позивач звернувся до Центрально-Міського відділу ДВС м. Кривий Ріг з відповідною заявою та отримав відповідь, в якій зазначено, що у державного виконавця відсутні підстави зняття арешту з майна. Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить зняти арешт з усього нерухомого майна, належного [PERSON] , накладеного на підставі постанови №АА 091388 від 30.03.2004 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої ВДВС Центрально-Міського РУЮ м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, номер запису обтяження: 3923296. На підставі ухвали суду від 07.07.2025 залучено в якості відповідача [PERSON] , виключивши зі статусу відповідача - Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є рідним братом [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 20.08.2001, серії [NUMBER] від 14.10.1982 та свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 13.03.2024. На підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 17.04.1998 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить квартира за адресою: [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.01.2023 право власності на 1/3 частку квартири після смерті [PERSON] перейшло до сина [PERSON] . Згідно з відповіддю Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №106270 від 14.10.2024 слідує, що Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, щодо [PERSON] було зареєстровано обтяження від 20.10.2006 за №3923296 на підставі постанови АА №091388 від 30.03.2004, виданої ВДВС Центрально-Міського РУЮ м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Надати більш детальну інформацію\~ стосовно виконавчого провадження неможливо, оскільки матеріали ВП було знищено за закінчення строку зберігання, підстави для зняття арешту з нерухомого майна відсутні, рекомендовано звернутися до суду.\~ З постанови серії АА №091388 від 30.03.2004 судом встановлено, що арешт на все майно [PERSON] було накладено при примусовому виконанні виконавчого листа №1-271, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 1000,00 грн. Також, судом встановлено, що за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу [PERSON] було засуджено за ч. 2 ст. 206 КК України (в редакції 1960 року) до 2 років позбавлення волі та в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто на користь [PERSON] 1000,00 грн. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13,- на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; Відповідно до частин 1, 2 ст. 40 вказаного Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Отже, закінчення виконавчого провадження у розумінні вимог Закону України «Про виконавче провадження» передбачало зняття арешту та скасування вжитих раніше заходів примусового виконання рішення про що зазначається у постанові про вчинення відповідної дії. При цьому, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. У справі що розглядається встановлено, що матеріали виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа, яким з боржника [PERSON] було стягнуто кошти на користь [PERSON] та в рамках якого було накладено арешт на майно знищено за закінченням терміну зберігання. Стягувач [PERSON] до суду не з`явилась, будь-яких пояснень по суті спору не надала, тому перевірити про виконання/невиконання боржником судового рішення не надається можливим. Таким чином, суд вважає, що наявність протягом тривалого часу (більш ніж 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, внаслідок чого позивач позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved