Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

До Ємільчинського районного суду Житомирської області звернулася [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» про визнання неправомірною (несправедливою) процентної ставки за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 06 листопада 2020 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено Договір №408532 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 56 250 гривень (45 000 грн - тіло кредиту та 11 250 грн - відсотки за перший день користування кредитом) з кінцевою датою повернення кредиту 06 листопада 2023 року, всього терміном на 1095 днів, зі сплатою щомісячного платежу не менше 4 356 гривень до 06 листопада 2023 року, з відсотковою ставкою за перший день користування кредитом 9 125% річних та реальною річною процентною ставкою 126,85%, що разом становить орієнтовану загальну вартість кредиту в розмірі 154 397 грн 67 коп. Відповідно до вищевказаних умов договору, розмір нарахованих та встановлених процентів за весь період кредитування перевищує розмір основної заборгованості в два рази і становить 109 397 грн 67 коп (154 397,67 (загальна вартість кредитування) - 45 000 (реальне тіло кредиту, яке отримала позивач на карту). Крім того, відсотки в розмірі 11 250 грн входять в розмір тіла кредиту, яким фактично позивач не користувалась та на руки не отримувала і які були списані в перший день надання кредитних коштів. Починаючи з наступного місяця, а саме з 08 грудня 2020 року [PERSON] почала виплачувати кошти по кредиту у вказаному, відповідно до Додатку №1 розмірі, а саме виплатила 40 601 грн 71 коп. Відповідно до договору ТОВ «Слон Кредит» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» право вимоги за кредитним договором до [PERSON] з загальною сумою заборгованості 75 624,96 грн. [PERSON] не погоджується з такими умовами кредитування і зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими визнаються умови договору, що призводять до суттєвого дисбалансу договірних прав і обов`язків на шкоду споживача. Несправедливі умови договору (в т. ч. явно завищена процентна ставка) не є обов`язковими для споживача, навіть якщо підписані. Нарахування 0,3474 % на день від тіла кредиту (126,85 % річних) суттєво перевищує середньоринкову ставку, що у 2020-2023 роках становила 17,6 % річних (дані НБУ), така ставка є несправедливою і суперечить висновкам Верховного Суду у справах №754/6091/18 (постанова від 27.01.2020) та №623/2936/19 (постанов від 07.04.2021). Відповідно до ч.1 ст.11 Закону «Про захист прав споживачів», будь-які умови договору, що не були належним чином розкриті, мають тлумачитися на користь споживача. Позивачка наголошує, що беручи кредит була переконана, що все тіло кредиту складає 45000 гривень, що кредит їй надано до 06 листопада 2023 року і всі відсотки, які підлягають сплаті за надання кредиту становлять 11 250 гривень, які вона сплатила в перший день користування кредитом і які були включені в суму кредиту, відповідно до п.1.3 Договору (вся сума кредиту становить 56 250 гривень), хоча фактично їх на руки позивач не отримувала і ними не користувалась, що підтверджено доказами наданими, щодо перерахування на банківську картку [PERSON] фактичної суми тіла кредиту в розмірі 45 000 гривень. Позивач також вказує, що практика Верховного Суду визнає, що договір кредиту зі споживачем повинен бути прозорим, інакше можливе визнання частини умов несправедливими, навіть якщо сам договір не визнається недійсним. Касаційний цивільний суд у складі ВСУ постановою від 03.04.2019 по справі №193/2092/16 визнав, що непрозорі та надмірні умови (наприклад, комісії, плата) є несправедливими, і можуть бути змінені/визнані недійсними. Європейські стандарти, щодо несправедливості та пропорційності в кредитах у своїх справах також стають на сторону споживача, зокрема у рішеннях: Aziz v Caixa dEstalvis de Catalunya (C-415/11, 14.03.2013), Banco Espanol de Credito SA v Camino (C-618/10, 14.06.2012), C-96/16 та C-94/17 (Demba / Cortes, 21.09.2018). Середня ринкова ставка за споживчими кредитами відповідно до офіційних даних Національного банку України за новими споживчими кредитами у гривні у період з грудня 2023 по січень 2025 становить приблизно 33-38 % річних, враховуючи фактичні пропозиції банків і реальну вартість кредитів. Однак, за умовами договору, ТОВ «Слон Кредит» застосовує процентні ставки у розмірі 128,65 % річних, починаючи з другого дня користування кредитом та 9 125% річних за перший день користування кредитом, які включає в суму наданих кредитних коштів, включає в розмір кредитної заборгованості та нараховує на цю суму відсотки за користування кредитом, крім того, під час погашення заборгованості відраховує суму погашеного кредиту на погашення цих відсотків, які фактично не були використані позивачем та були списані на рахунок ТОВ «Слон Кредит» в перший день користування та видачі кредитних коштів, що є надмірно високими та несправедливими ставками за кредитом. [PERSON] у період з 08.12.2020 по 10.11.2021 погасила кредитні кошти на загальну суму в 40 601,71 грн, з яких: 45 000 грн (тіло кредиту) - 27 685,33 грн (сума залишку тіла кредиту відповідно до Реєстру боржників) = 17 314,67 грн - було списано в погашення тіла кредиту. 40 601,71 (сума погашення внесена позивачем) - 17 314,67 гривень (сума списана на погашення тіла кредиту) = 23 287,04 грн - було списано на погашення відсотків, з яких: 11 250 (відсотки за перший день користування кредитом) - 8 245,72 (відсотки за перший день користування кредитом, які залишились до сплати відповідно до Реєстру боржників) = 3004,28 гривень - було списано з суми погашеної позивачем на відсотки, які були списані ТОВ «Слон Кредит» в перший день видачі кредиту і якими позивач не користувалась. 23 287,04 (сума всіх відсотків, яка була списана з позивача під час погашення кредиту) - 3004,28 гривень (сума коштів, яка була списана за відсотки за перший день користування кредитом) = 20 282,76 гривень - сума, яка була зарахована на погашення відсотків з другого дня користування кредитом. Таким чином [PERSON] за 12 місяців погашення кредиту, відсотків заплатила більше ніж самої суми кредиту, що є несправедливими та обтяжуючими умовами кредитування, що призвели до боргової кабали клієнта. Позивач зазначає, що вказана умова договору по нарахуванню процентів є несправедливою, а розмір нарахованих відсотків непропорційно високий, що призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальнику, суперечить нормам ЗУ «Про захист прав споживачів», що підтверджується правовими висновками Верховного Суду, які викладені в постановах №132/1006/19 від 07.10.2020, 910/719/19 від 19.05.2020 та №363/1834/17 від 13.07.2022 та №910/12876/19 від 01.06.2021. Позивач просить суд визнати умови Договору №408532 про надання споживчого кредиту від 06 листопада 2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та [PERSON] , в частині: п. 1.3 - щодо включення в суму кредиту відсотків за перший день користування кредитом - 11 250 гривень, п.1.5. - щодо встановлення та списання 25 % від суми кредиту, що становить 9 125% річних в сумі 11 250 гривень, п.1.7. щодо встановлення 128,65 % річних та п 2.1. щодо сплати 11 250 гривень за перший день користування кредитом, шляхом перерахування вказаної суми ТОВ «Слон Кредит», без фактичного отримання та користування вказаними коштами, несправедливими та неправомірними умовами кредитування та такими, що порушують права [PERSON] відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідач 1 Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» подало відзив на позовну заяву, де зазначило, що 06.11.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №408532. За умовами укладеного Договору визначено: п. 1.3.. Тип кредиту кредит; п. 1.4. Строк кредиту 1095 днів, з кінцевим терміном повернення 06.11.2023 р. (включно); Детальні терміни повернення кредиту, визначені в Графіку платежів, що є додатком №1 до цього Договору; п. 1.5. Тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: - за перший день користування кредитом (включно) 25% в день (9125% річних) (далі Проценти за перший день користування кредитом); - за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних (далі Поточні проценти); п. 1.7. Орієнтовна реальна річна ставка на дату укладення Договору складає 126,85% річних; п. 1.8. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає 154 397,67 грн. Відповідно до п. 2.1. договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: - у розмірі 45 000,00 гривень на користь споживача за відповідними реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству у будь-який спосіб; - у розмірі 11 250,00 гривень на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати Процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5.Договору. Відповідач 1 вказує, що згідно з п. 3.5. договору сплата процентів за перший день користування кредитом здійснюється Споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати Процентів за перший день користування кредитом Споживач доручає Товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню Споживачу. Відповідно до п. 8.8. договору підписуючи цей Договір, Споживач підтверджує, що, зокрема: - перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; - він ознайомився з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Слон Кредит» (далі Правила), що розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом №06-КД від 26.10.2020 року, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Отже, всі істотні умови кредитного договору, що визначають предмет договору, а саме: сума кредиту, строк (строки) та порядок його надання позичальнику, термін (терміни) і порядок повернення отриманого кредиту, розмір і порядок сплати відсотків за користування кредитом, було зазначено в Договорі про надання споживчого кредиту №408532 від 06.11.2020 року. Позивач ознайомилась з умовами кредитного договору та усіма додатками, в тому числі з графіком платежів та паспортом споживчого кредиту, проставивши власноручний підпис на кожному з них, погодившись на викладені в них умови кредитування. Більше того, перша сторінка кредитного договору містить умови щодо предмету договору і порядку та умов надання кредиту, де чітко передбачено, що сума кредиту (загальний розмір) складає 56 250,00 грн (п. 1.3.), при цьому орієнтовна загальна вартість кредиту, тобто загальна сума, яка підлягає поверненню у разі належного виконання умов договору, становить 154 397,67 грн (п. 1.8.). Разом з тим, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі: у розмірі 45 000,00 грн на користь Споживача за реквізитами вказаної ним платіжної картки та у розмірі 11 250,00 грн на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати Процентів за перший день користування кредитом (п. 2.1.). Отже, крім того, що умови договору чітко передбачають всі істотні умови договору, в тому числі суму і складові суми кредиту, а також порядок та умови його надання, так ще й додатки до договору відображають їх у вигляді Графіку платежів та Паспорту споживчого кредиту із зазначенням чітких сум, які підлягають сплаті. Таким чином, доводи позивача про те, що умови кредитування, передбачені Договором про надання споживчого кредиту №408532 від 06.11.2020 року, нечіткі та непрозорі є безпідставними та необґрунтованими. Щодо завищеної процентної ставки за користування кредитом, відповідач 1 наголошує на тому, що позов не містить жодної правової норми щодо встановлення процентних ставок за користування кредитом, яку було порушено передбаченими кредитним договором умовами. ТОВ «Факторинг Партнерс» зазначає, що якщо договір прямо передбачає нарахування процентів за користування коштами, такі проценти є правомірними. З огляду на те, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, позивач підписала цей договір без жодних застережень щодо його умов та тривалий період часу виконувала умови договору належним чином, що свідчить про його дійсність, позиція позивача зводиться виключно до ухилення виконання зобов`язань за договором, а ініціювання спору про недійсність договору чи його окремих пунктів не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №638/2304/17, провадження №61-2417сво19) та є безумовною підставою для відмови у задоволенні позову. Крім іншого, відповідач 1 наголошує на тому, що спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, пункти якого просить визнати недійсними позивач, вже перебуває на розгляді в Ємільчинському районному суді Житомирської області (справа №277/535/25), питання щодо наявності чи відсутності у кредитора права на стягнення з боржника суми заборгованості за кредитним договором має розглядатись в межах розгляду справи №277/535/25. Тому, відповідач 1 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач 2 Товариство з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» подало відзив на позовну заяву, де зазначило, що 06.11.2020 між товариством та відповідачем укладений Договір про надання споживчого кредиту №408532. Даний договір укладений відповідно до вимог законодавства, всі договори подаються до Національного банку України, який будь-яких застережень до даного договору не надавав. Відповідач з серпня 2022 року не виконувала взяті на себе зобов`язання, тому ТОВ «Слон Кредит» відступило за плату право вимоги до [PERSON] . Товариству з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс». Станом на дату відступлення заборгованість складала 75624,96 грн. Тому, відповідач 2 просить суд відмовити в задоволенні позову. Позивач подала додаткові пояснення (відповідь на відзив), в яких зазначила, що в провадженні Ємільчинського районного суду Житомирської області перебуває справа №277/535/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, в рамках якого було подано вищевказаний зустрічний позов, проте його прийняття було відхилено, через що [PERSON] , була змушена звернутись до суду з окремим позовом для оскарження неправомірно нарахованих відсотків по кредитному договору. У випадку стягнення кредитної заборгованості по цивільній справі №277/535/25 розмір нарахованих та встановлених процентів за весь період кредитування перевищує розмір основної заборгованості в два рази і становить 109397 гривень 67 копійок (154 397,67 (загальна вартість кредитування) - 45 000 (реальне тіло кредиту, яке отримала позивач на карту). Крім того, відсотки в розмірі 11 250 гривень входять в розмір тіла кредиту, яким фактично позивач не користувалась та на руки не отримувала і які були списані в перший день надання кредитних коштів. Позивач належним чином виконувала кредитний договір та сплачувала щомісячні платежі протягом року, доки не дізналась, що за перший рік кредитування вона платила не тіло кредиту, а в більшій мірі відсотки за користування кредитом. Позивач наголошує на тому, що вона не погоджується саме з відсотковими ставками по споживчому кредитуванню, а не самим кредитним договором і саме тому просить визнати деякі його пункти неправомірними та такими, що порушують Закон України «Про захист прав споживачів». Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Позивач зсилається на Директиву 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору. У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Позивач вказує, що визнання п.1.3., 1.5., 1.7. та 2.1. Договору №408532 про надання споживчого кредиту від 06 листопада 2020 року, укладеного між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] , неправомірними та таким, що порушують ЗУ «Про захист прав споживачів», надає змогу максимально зменшити розмір відсотків встановлених вищевказаним договором та призведе до балансу між сторонами кредитування, враховуючи суму погашеного кредиту, яка вже була перерахована на рахунок кредитора в сукупному розмірі 40 601,71 грн. Відповідач 1 подав до суду заперечення проти відповіді на відзив, де зазначив, що норми діючого станом на дату укладення кредитного договору законодавства не містили граничну межу максимального розміру процентної ставки за кредитним договором. Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX від 22.11.2023 року внесено зміни в Закон України «Про споживче кредитування», зокрема, статтю 8 цього закону доповнено частиною п`ятою, згідно якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (або 365% річних). Отже, ТОВ «Слон Кредит» не тільки не порушило вимоги законодавства у сфері споживчого кредитування станом на дату укладення кредитного договору, але навіть після законодавчого встановлення максимального розміру процентної ставки для споживчих кредитів, процентна ставка, встановлена умовами Договору №408532, залишились набагато меншою, ніж встановлено законом. Разом з тим, відповідач 1 зауважує, що нарахування процентів за кредитним договором, що є істотною умовою такого договору, не має компенсаційного характеру, відтак будь-які посилання на п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в даному випадку є недоречними, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту №408532 від 06.11.2020 року, сума заборгованості останньої становить 75 624,96 грн, яка складається з 35 931,05 грн заборгованості по тілу кредиту та 39 693,91 грн заборгованості по нарахованим відсоткам. Тобто, жодних мір відповідальності, таких як штраф, пеня, неустойка чи будь-яких інших, до позивача за даним кредитним договором застосовано не було, тоді як положення пункту 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» регулюють розмір саме компенсаційних сум за невиконання умов договору, тобто міру відповідальності, а не розмір процентної ставки за користування кредитом. Щодо зарахування платежів позивача в рахунок погашення відсотків за договором, то відповідач 1 звертає увагу на те, що Договором №408532 передбачено ануїтетну схему погашення кредиту, яка відображена в Графіку платежів (додаток №1 до Договору про надання споживчого кредиту №408532 від 06.11.2020 року), що є невід`ємною частиною кредитно договору, з яким ознайомилась та підписала позивач. Підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Позивач мав можливість не вступати у кредитні відносини із товариством, якщо дійсно вважав певні умови договору несправедливими. Натомість, позивач погодилась, зі своєї сторони, на такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень, сплачуючи частково кошти за укладеним договором, визнаючи його умови, в тому числі і щодо встановленого розміру процентної ставки, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником. Тому, відповідач 1 вважає, що позовна заява є необґрунтованою, безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає. Ухвалою суду від 11.08.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження на 04.09.2025. В підготовчому засіданні 04.09.2025 протокольною ухвалою суду відмовлено у поверненні без розгляду відзиву відповідача 1 та зобов`язано ТОВ «Факторинг Партнерс» надіслати позивачу відзив та подати відповідні докази до суду, оголошено перерву до 25.09.2025. Ухвалою суду від 25.09.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 13.10.2025. У судовому засіданні 13.10.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відклав ухвалення і проголошення судового рішення на 23.10.2025. У судовому засіданні 23.10.2025 судом проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне. 06 листопада 2020 року між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] було укладено Договір №408532 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти в розмірі 56 250 гривень (45 000 гривень - тіло кредиту та 11 250 гривень - відсотки за перший день користування кредитом) з кінцевою датою повернення кредиту 06 листопада 2023 року, всього терміном на 1095 днів, зі сплатою щомісячного платежу не менше 4 356 гривень до 06 листопада 2023 року, з відсотковою ставкою за перший день користування кредитом 9 125% річних та реальною річною процентною ставкою 126,85%, що разом становить орієнтовану загальну вартість кредиту в розмірі 154 397 гривень 67 копійок. (п.1.3-1.5, 1.7-1.8 Договору та Додаток №1 до Договору) (а.с.23-25): п. 1.3. Сума кредиту 56250 грн. Тип кредиту кредит; п. 1.4. Строк кредиту 1095 днів, з кінцевим терміном повернення 06.11.2023 р. (включно). Детальні терміни повернення кредиту, визначені в Графіку платежів, що є додатком №1 до цього Договору (далі Графік платежів); п. 1.5. Тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: - за перший день користування кредитом (включно) 25% в день (9125% річних) (далі Проценти за перший день користування кредитом); - за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних (далі Поточні проценти); п. 1.7. Орієнтовна реальна річна ставка на дату укладення Договору складає 126,85% річних; п. 1.8. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає 154 397,67 грн; п. 2.1. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування: - у розмірі 45 000,00 гривень на користь споживача за відповідними реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству у будь-який спосіб; - у розмірі 11 250,00 гривень на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати Процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5. Договору; п. 3.5. Сплата Процентів за перший день користування кредитом здійснюється Споживачем в день отримання кредиту. З метою оплати Процентів за перший день користування кредитом Споживач доручає Товариству утримати суму зазначених процентів з суми кредиту, що підлягає наданню Споживачу; п. 5.1. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно Графіка платежів; 5.2. Повернення кредитної заборгованості Споживачем, всі платежі та розрахунки, зазначені у цьому Договорі, здійснюються шляхом перерахування коштів на зазначені в Договорі та/або на Веб-сайті поточні рахунки Товариства в національній грошовій одиниці України гривні. З метою повернення кредитної заборгованості Споживач може використовувати: - сервіси доступні Споживачу в Особистому кабінеті, які забезпечують перерахування коштів в погашення заборгованості перед Товариством з використанням реквізитів платіжної картки; - платіжні термінали банків, фінансових установ, з якими у Товариства є відповідні домовленості про приймання платежів та переказ коштів на поточний рахунок Товариства; п. 8.8. Підписуючи цей Договір, Споживач підтверджує, що, зокрема: - перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування»; б) вказана в ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; - він ознайомився з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» (далі Правила), що розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом №06-КД від 26.10.2020 року, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися; п. 8.12. Всі додатки до цього Договору підписані Сторонами є невід`ємною частиною Договору. 06 листопада 2020 року [PERSON] отримала кошти по кредитному договору в розмріі 45000 грн, що пдітверджено платіжним дорученням №3685 від 06.11.2020 (а.с.44). [PERSON] частково сплачувала кошти по кредиту у вказаному, відповідно до Додатку №1 розмірі, а саме: 08.12.2020 - 4 487,71 грн, 23.02.2021 - 501 грн, 15.03.2021 - 301 грн, 16.03.2021 - 3001 грн, 06.04.2021 - 401 грн, 09.04.2021 - 3201 грн, 02.05.2021 1001 грн, 08.05.2021 - 3501 грн, 24.05.2021 - 701 грн, 05.06.2021 - 4 401 грн, 10.07.2021-4501 грн, 05.08.2021-4 501 грн, 15.10.2021 - 4 501 грн, 15.10.2021 - 4 001 грн, 10.11.2021 - 1 601 грн, що разом становить 40 601 грн 71 коп (а.с.13-22). 31 січня 2025 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір надання послуги з факторингу №31012025 відповідно до якого ТОВ «Слон Кредит» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №408532, таким чином до останнього перейшло право вимоги по кредитним зобов`язанням [PERSON] (а.с.26-40) Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №31012025 від 31 січня 2025 року, ТОВ «Факторинг Партнерс» отримало право грошової вимоги до боржника [PERSON] , за кредитним договором №408532, з загальною сумою заборгованості останньої за вказаним кредитним договором 75 624,96 грн., з них: сума заборгованості за коштами, що перераховані на рахунок Боржника - 27 685,33 грн., сума заборгованості за процентами за видачу кредиту (за перший день користування кредитом) - 8 245,72 грн., сума заборгованості за нарахованими процентами (з другого дня користування кредитом) - 39 693,91 грн (а.с.41). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. У статті 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства окремо виділено свободу договору, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Згідно з ч.1 ст. 627 ЦК України у поєднанні зі статтею 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, що є принципом договірного права. Відповідно до ч.1-3 ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, що не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства або врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства свої правовідносини, які не врегульовані цими актами, або у договорі відступити від актів цивільного законодавства і врегулювати їх на власний розсуд, за виключенням, якщо у цих актах прямо зазначена заборона відходу від їх положень або якщо їх обов`язковість для сторін випливає з їх змісту або з суті правовідносин, що виникли між сторонами. Положеннями ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актам цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1, ч.2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Разом із тим, відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України.) Судом встановлено та підтверджено як матеріалами справи, так і самим позивачем, що між ТОВ «Слон Кредит» та [PERSON] укладено договір №408532 про надання споживчого кредиту від 06.11.2020. Перша сторінка кредитного договору містить умови щодо предмету договору і порядку та умов надання кредиту, де чітко передбачено, що сума кредиту (загальний розмір) складає 56 250,00 грн (п. 1.3.), при цьому орієнтовна загальна вартість кредиту, тобто загальна сума, яка підлягає поверненню у разі належного виконання умов договору, становить 154 397,67 грн (п. 1.8.). Разом з тим, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі: у розмірі 45 000,00 грн на користь Споживача за реквізитами вказаної ним платіжної картки та у розмірі 11 250,00 грн на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати Процентів за перший день користування кредитом (п. 2.1.). Отже, умови договору чітко передбачають всі істотні умови, додатки до договору відображають істотні умови у вигляді Графіку платежів та Паспорту споживчого кредиту із зазначенням чітких сум, які підлягають сплаті. Позивач ознайомилась з умовами кредитного договору та усіма додатками, в тому числі з графіком платежів та паспортом споживчого кредиту, проставивши власноручний підпис на кожному з них без будь-яких застережень, погодившись на викладені в них умови кредитування. Крім того, тривалий час позивач виконувала свої зобов`язання за договором. Таким чином, умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником. У постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року в справі № 405/4719/16-ц зазначено, що, встановивши, що на час укладення договору про надання споживчого кредиту позичальник був ознайомлений зі змістом договору, про що свідчить його підпис; у подальшому погашав кредитну заборгованість протягом тривалого часу; не звертався до банку щодо роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань і не заявляв про те, що йому незрозумілі умови кредитного договору, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним, відсутності підстав щодо нечесної підприємницької практики чи введення позичальника в оману. Крім того, суд зауважує, що відповідно до пп. 2 п. 4.3 розділу 4 Договору №408532 від 06.11.2020 споживач має право відмовитись від укладення цього Договору без пояснення причин, лише у випадку виконання наступних необхідних умов: а) письмово повідомити про це Товариство не пізніше 14 календарних днів з моменту підписання та отримання примірника цього Договору. Таке повідомлення направляється споживачем Товариству на електронну адресу або рекомендованим чи цінним листом за адресою місцезнаходження Товариства, вказані в Договорі; б) протягом семи календарних днів з дати направлення Товариству повідомлення, відповідно до попереднього підпункту Договору, повернути Товариству загальну суму кредиту, одержану згідно з цим Договором, та сплатити проценти за період з дня одержання. При цьому матеріали даної справи не містять доказів того, що позивач звертався із заявою про розірвання Договору у 14-денний термін до Товариства, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами Договору. Позивачем не спростовано, що під час укладення договору про надання кредиту він діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши при цьому характер правочину і всі його істотні умови, погодився з наданням вищезазначеної суми кредиту та перерахуванням відповідачем 2 частини тіла кредиту на погашення процентів за перший день користування кредитом, розмірами процентних ставок за користування кредитом, а також отримав кредитні кошти і протягом певного часу виконував умови кредитного договору. [PERSON] у своєму позові просить визнати умови Договору №408532 про надання споживчого кредиту від 06 листопада 2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та [PERSON] , в частині: п. 1.3 - щодо включення в суму кредиту відсотків за перший день користування кредитом - 11 250 гривень, п.1.5. - щодо встановлення та списання 25 % від суми кредиту, що становить 9 125% річних в сумі 11 250 гривень, п.1.7. щодо встановлення 128,65 % річних та п 2.1. щодо сплати 11 250 гривень за перший день користування кредитом, шляхом перерахування вказаної суми ТОВ «Слон Кредит», без фактичного отримання та користування вказаними коштами, несправедливими та неправомірними умовами кредитування та такими, що порушують права позивача відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів». Закон України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. У пунктах 17, 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що: послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. (п.11 ч.1 ст. 1 «Про споживче кредитування»). Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (ч.1). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (ч.2). За змістом п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору (ч.ч. 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Варто зауважити, що принцип добросовісності є одним із засобів обмеження принципу свободи договору сторін, способом утримання сторін від зловживання своїми правами при виконанні договору. Зміст цього принципу полягає в тому, що умови правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту. У абзаці 8 пункту 3.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 у справі №1-12/2013, за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», зазначено, що «умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності». У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; По-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3 частини 3 статті 18 Закону «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини 3 статті 18 Закону); встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (пункт 5 частини 3 статті 18 3акону); установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (пункт 10 частини 3 статті 18 Закону); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункти 11, 13 частини третьої статті 18 Закону). Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Однак, суд зазначає, що дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки. Таким чином, при підписанні даного Кредитного договору сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, процентну ставку, умови щодо процентної ставки, строк кредитування, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що умови кредитного договору не суперечать принципу добросовісності, не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та не завдають шкоди споживачеві, та підстав для визнання несправедливими умов кредитного договору, які наведені позивачем, судом не встановлено. Позивач у своєму позові причиною визнання пунктів 1.3, 1.5, 1.7 та 2.1 договору несправедливими та неправомірними вважає те, що встановлення реальної річної процентної ставки в розмірі 126,85 % річних, щодо встановлення процентної ставки за перший день користування кредитом 25% в день, що становить 9125% річних в сумі 11250 грн, є надміру завищеним і таким, що не відповідає нормам Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч.2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Отже, ТОВ «Слон Кредит» дотримано вимоги, зокрема ст.ст. 1048, 1056-1 ЦК України щодо встановлення розміру процентів за користування суми кредитом, що була надана (проінформована, доведена до відома) позивачу, оскільки останнім не заперечується (визнається) укладення договору на вищезазначених умовах. Також, необхідно зазначити, що у постанові від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16. Аналіз викладених пунктів договору дозволяє дійти висновку, що сторони погодили процентні ставки за правомірне користування кредитними коштами, а тому доводи позивачки, що процентна ставка суперечить п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є помилковими внаслідок неправильного тлумачення цієї правової норми, оскільки відсоткова ставка за користування кредитом передбачена ст.ст.1048, 1056-1 ЦК України. Також доцільно наголосити, що розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Суд зазначає, що 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» статтю 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування». Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції на момент укладення Договору №408532 про надання споживчого кредиту від 06.11.2020, реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг. Тобто, норми діючого станом на дату укладення кредитного договору законодавства не містили граничну межу максимального розміру процентної ставки за кредитним договором. Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX від 22.11.2023 року внесено зміни в Закон України «Про споживче кредитування», зокрема, статтю 8 цього закону доповнено частиною п`ятою, згідно якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (або 365% річних). Згідно з п.17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 1 згідно із Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023). Завершення строку договору відбулося до вступу в дію Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». При цьому, матеріалами справи підтверджено, що розмір денної відсоткової ставки, встановлений ТОВ «Слон Кредит» у договорі №408532 від 06.11.2020 (річна процентна ставка 126,85%, тобто денна 0,3474%), знаходиться навіть в межах розміру, визначеного в подальшому Законом України «Про споживче кредитування» з врахуванням Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Отже, ТОВ «Слон Кредит» не тільки не порушило вимоги законодавства у сфері споживчого кредитування станом на дату укладення кредитного договору, але навіть після законодавчого встановлення максимального розміру процентної ставки для споживчих кредитів, процентна ставка, встановлена умовами Договору №408532, залишились меншою, ніж встановлено законом. Відтак, жодних порушень законодавства щодо встановленого розміру процентної ставки умови кредитного договору не містять. Суд зауважує, що нарахування процентів за кредитним договором, що є істотною умовою такого договору, не має компенсаційного характеру, оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] за Договором про надання споживчого кредиту №408532 від 06.11.2020 року, сума заборгованості останньої становить 75 624,96 грн, яка складається з 35 931,05 грн заборгованості по тілу кредиту та 39 693,91 грн заборгованості по нарахованим відсоткам. Тобто, за договором про надання споживчого кредиту не було застосовано до позивача як ТОВ «Слон Кредит», так і відповідачем 1, штрафів, пені, неустойки чи будь-яких інших компенсаційних сум, тоді як положення п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на які зсилається представник позивача, регулюють розмір саме компенсаційних сум за невиконання умов договору, тобто міру відповідальності, а не розмір процентної ставки за користування кредитом. Дослідивши матеріали справи, суд висновує, що посилання позивача на несправедливі і неправомірні умови кредитного договору у частині нарахування відсотків за користування кредитом необгрунтовані та не підтверджені належними і допустимими доказами. Частиною шостою\~статті 81\~ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою\~статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1\~ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1\~ст. 80 ЦПК України). Зі змісту укладеного кредитного договору вбачається, що сторони погодили строк кредитування, розмір відсотків та порядок їх сплати. Також договір містить інформацію про реальну річну процентну ставку та вартість кредиту. Підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зокрема, й щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Позивач мав можливість не вступати у кредитні відносини із товариством, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим. Натомість [PERSON] погодилась зі своєї сторони на такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень.\~ Посилання позивача на висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №132/1006/19, від 13.07.2022 у справі №363/1834/17, від 01.06.2021 у справі №910/12876/19 є безпідставними, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка розглядається, а також встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, враховуючи конкретні обставини справи та фактично-доказову базу з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. У справах, на які посилається позивач, враховуючи фактичні обставини справи, було встановлено несправедливі умови кредитного договору щодо нарахування та сплати неустойки, комісії за договором споживчого кредиту, що є порушенням вимог статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, суд критично оцінює посилання відповідача 1 на той факт, що спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, пункти якого просить визнати недійсними позивач, вже перебуває на розгляді в Ємільчинському районному суді Житомирської області (справа №277/535/25), питання щодо наявності чи відсутності у кредитора права на стягнення з боржника суми заборгованості за кредитним договором має розглядатись в межах розгляду справи №277/535/25. Позивач в межах розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором подавала зустрічну позовну заяву про визнання умов договору несправедливими, однак судом було відмовлено у прийнятті зустрічної заяви у зв`язку з пропуском строку подання. При цьому суд зазначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20 (провадження № 61-17825св21) зазначено, що: «У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розгляд справи про стягнення заборгованості по кредитному договору в даному випадку не позбавляє позивача права на звернення до суду з окремим позовом з визначеним позивачем способом захисту свого порушеного права, зокрема з позовними вимогами про визнання несправедливою (неправомірною) процентної ставки за кредитним договором. Таким чином, з урахуванням викладеного, судом не вбачається порушення прав позивача відповідачами під час укладення та виконання кредитного договору, позивач не довів наявність правових підстав для визнання несправедливими умов договору, що в силу ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» зумовило б зміну або визнання недійсними таких умов, позивач частково сплатив борг, отже був ознайомлений з умовами договору та погодився з ними, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed