Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, в обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що між [PERSON] та АТ «Кредобанк» було укладено Кредитний договір №CL-325197, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 08.11.2023 року заборгованість за Кредитним договором складала 166 717,32 грн., в тому числі: строкове тіло 81\~322,11 грн; прострочене тіло 22\~408,39 грн; строкові відсотки 2\~015,53 гр; прострочені відсотки 60\~971,29 грн. За період з 09.11.2023 по 28.02.2025 року на суму заборгованості, відповідно до умов Кредитного договору нараховано відсотки за користування кредитом, зокрема станом на 28.02.2025 року 77477,24 грн. Всього сума нарахованих відсотків за наведений вище період становить 77477,24 грн. Загальна сума заборгованості за Кредитним договором складає 244\~194,56 грн. 08.11.2023 р. у правовідносинах за вказаною заборгованістю була здійснена заміна кредитора у зобов`язанні з АТ «Кредобанк» на ТОВ «ФК «МАРИН-ФІНАНС» на підставі договору факторингу. Боржника було повідомлено про заміну кредитора в зобов`язанні досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань та повідомленням про заміну кредитора в зобов`язанні. 12.12.2024 року рішенням № 12/12/24-1 учасника ТзОВ «ФК «МАРИН-ФІНАНС» змінено найменування товариства на Товариство з обмеженою відповідальність «ФК «АКСІЛІУМ ФІНАНС». Кредитор належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, а позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого, заборгованість за Кредитним договором складає 244\~194,56 грн. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №CL-325197 у розмірі 244\~194,56 грн та понесені судові витрат. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.04.2025 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 06.06.2025 року від представника відповідача Беженар Є.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, сформований в системі «Електронний суд», в якому зазначила, що відповідач не визнає позовні вимоги, вважає, що розмір заборгованості за кредитним договором, заявлений позивачем є не обґрунтованим, оскільки на її підтвердження не надано первинних бухгалтерських документів, у зв`язку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню, На думку представника відповідача, у матеріалах справи виписки з карткових рахунків відсутні, як і відсутні будь-які інші первинні документи, які б підтверджували заборгованість відповідача за Кредитним договором № CL 325197 від 19.07.2021 року. Крім того, відповідач позбавлений можливості надати квитанції про сплату за кредитним договором, у зв`язку із їх знищенням під час окупації. Представник відповідача вважає, що позивач не довів належними та достатніми доказами, що зазначена позивачем заборгованість дійсно має місце і в конкретно визначеній сумі та що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору. Наданий позивачем розрахунок заявлених сум в розмірах 244194,56 грн., в тому числі строкове тіло 81 322,11, грн., прострочене тіло 22408,39грн., прострочені відсотки 60 971,29 грн., строкові відсотки 77477,24 грн. є необґрунтованим і не містить в собі рух коштів по особовому рахунку клієнта, не відображає здійснені оплати, їх дату та суми. Сторона відповідача позбавлена можливості перевірити наданий розрахунок. Крім того, наданий позивачем договір факторингу є неповним, що не дає можливості встановити усі фактичні обставини із договору факторингу, зокрема, домовленість щодо предмету, ціни договору, підстав розірвання договору, моменту передачі права вимоги, прав та обов`язків сторін та інших обставин, які мають суттєве значення для встановлення домовленості між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин-Фінанс». Позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» не надано доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за Кредитним договором № CL-325197 від 19.07.2021, укладеним між АТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] . Також, позивач не надав суду підтвердження про направлення відповідачу попередження про вимогу повернення заборгованості за 30 календарних днів до запланованої дати повернення боргу та докази отримання відповідачем даної вимоги. Крім того, представник відповідача зазначає, що у зв`язку з військовою агресією РФ склалися форс-мажорні обставини, про що свідчить лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року, у зв`зку з чим відповідач була позбавлена можливості працювати та отримувати дохід, що на пряму вплинуло на можливість виконання зобов`язання. Крім того, через відсутність мобільного та поштового зв`язку, відповідач не мала змоги повідомити позивача про настання обставин непереборної сили. Через постійну загрозу життю та здоров`ю громадянам України з боку військових РФ, відповідач вимушена були виїхати з м. Херсона, залишивши все своє майно в окупації. 18.08.2025 року від представника позивача ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» до суду надійшли додаткові пояснення, сформовані в системі «Електронний суд», в яких зазначив, що позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитним договором. 08.11.2023 між АТ «Кредобанк» та ТОВ "ФК "Марин-Фінанс" (нова назва ТОВ "ФК "Аксіліум Фінанс") був укладений договір факторингу, який долучений до матеріалів справи. Також, до позовної заяви долучений додаток №1 до договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08 листопада 2023 року, відповідно до умов договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 11 листопада 2023 року, зокрема пунктів 3.1, 3.2 цього договору, клієнт відступає фактору (передає у власність фактора), а фактор набуває (приймає у власність) від клієнта в повному обсязі права вимоги щодо [PERSON] за кредитним договором. На думку представника позивача, були надані належні докази, зокрема досудова вимога щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні, що підтверджують факт повідомлення позивачем відповідача про заміну кредитора у зобов`язанні за Договорами факторингу шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Стороною відповідача наданий відзив на позовну заяву, в якому висловили свою позицію щодо позову. За таких обставин, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторін. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 19.07.2021 року між [PERSON] та АТ «Кредобанк» було укладено Кредитний договір №CL-325197, відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 145 797,00 грн, строк кредитування 60 місяців (щомісячний платіж у розмірі 5225,00 грн) до 17.07.2026 року, з встановленою процентною ставкою 35% річних (п. 4.1 договору). Відповідно до п. 3.1 договору кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням позичальника ( п. 2.4 договору). Позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Заст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610\~ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зіст.\~611\~ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позивач у позовній заяві посилається на те, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором перед позивачем виникла заборгованість, яка станом на 08.11.2023 року складала 166 717,32 грн., в тому числі: строкове тіло 81\~322,11 грн; прострочене тіло 22\~408,39 грн; строкові відсотки 2\~015,53 гр; прострочені відсотки 60\~971,29 грн. За період з 09.11.2023 по 28.02.2025 року на суму заборгованості, відповідно до умов Кредитного договору нараховано відсотки за користування кредитом, зокрема станом на 28.02.2025 року 77477,24 грн. Загальна сума заборгованості за Кредитним договором №CL-325197 від 19.07.2021 року складає 244\~194,56 грн. Так, відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно вимогст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини другої ст.1050, частини другої ст.1054\~ЦК України якщо договором встановлений обов`язок повернути кредит частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів. Позивачем 30.01.2024 року боржника було повідомлено про заміну кредитора в зобов`язанні досудовою вимогою щодо виконання договірних зобов`язань та повідомленням про заміну кредитора в зобов`язанні, яка була залишена без задоволення. Відповідно до наданої позивачем виписки за особовим рахунком клієнта за період з 19.07.2021 року по 07.11.2025 року вбачається, що сума початкової заборгованості відповідача станом на 08.11.2023 року, до відступлення права вимоги первісним кредитом, за договором № CL-325197 від 19.07.2021 року, становить у розмірі 166 717,32 грн., в тому числі: строкове тіло 81\~322,11 грн; прострочене тіло 22\~408,39 грн; строкові відсотки 2\~015,53 гр; прострочені відсотки 60\~971,29 грн. Виписки з особового рахунку, надані банком, містить обов`язкові реквізити, визначені законодавством, такі як дата, сума, деталі операції та найменування учасників, а також підтверджує фактичне здійснення господарської операції, фіксує рух коштів та слугує підставою для бухгалтерських записів, та є первинним документом,\~а тому доводи сторони відповідача щодо неналежності та недопустимості наданих доказів позивачем є хибними та не приймаються судом до уваги. В свою чергу, факт отримання коштів стороною відповідача не оспорювався, при цьому відповідач користувався кредитними коштами та здійснював відповідні операції щодо зняття готівки та поповнення рахунку. Відповідач лише заперечував заявлений позивачем розмір заборгованості за кредитним договором, а згідно зі статтею\~204 Цивільного кодексу України\~діє презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Розрахунок заборгованості, наданий банком, відповідач не спростував, не надав власного розрахунку, а також доказів, що підтверджують повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Крім того, відповідач вважав, що наданий банком розрахунок, є необґрунтованим, оскільки не дозволяє перевірити правильність нарахування відсотків, а також зробити висновок, що заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору, а тому вказаний розрахунок не може бути визнаний належним та допустимим доказом у справі. Проте, відповідач не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з наданим позивачем. При цьому незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови в позові у повному обсязі. Суд дійшов висновку, що виписки з особового рахунку позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Факт укладення кредитного договору належним чином підтверджено доказами, наданими позивачем та не оспорюється відповідачем. Отже, між позивачем та відповідачем виникли відповідні правовідносини на підставі договору про отримання кредиту. Згідно зі ст.1049 Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1, ч.6\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем, всупереч положенням ст.12,81\~ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх зобов`язань та спростування вимог позивача. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, відсоткам у розмірі 166 717,32 грн., з яких: строкове тіло 81\~322,11 грн; прострочене тіло 22\~408,39 грн; строкові відсотки 2\~015,53 гр; прострочені відсотки 60\~971,29 грн, є такими, що ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на що підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача згідно розрахунку, наданого суду. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача нараховних за період з 09.11.2023 по 28.02.2025 року на суму заборгованості, відповідно до умов Кредитного договору відсотків за користування кредитом, станом на 28.02.2025 року у розмірі 77477,24 грн, суд прийшов до висновку, що в цій частині позовоні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки розрахунок нарахованих відсотків, на який посилається позивач, не є належними доказом, оскільки не містить детального розрахунку заборгованості, так як доданий до позовної заяви розрахунок є довідкою, в якій зазначено період нарахування відсотків та сума нарахування відсотків, що не дозволяє суду перевірити розрахунок позивача та визначити суму нарахованих відсотків станом на 28.05.2025 року. Щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором правонаступнику. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України). Позивач, як на підставу набуття ним права грошової вимоги до відповідача в сумі 244194,56 грн за кредитним договором №CL-325197 від 19.07.2021 року, посилається на те, що 08.11.2023 між АТ «Кредобанк» та ТОВ "ФК "Марин-Фінанс" (нова назва ТОВ "ФК "Аксіліум Фінанс") був укладений договір факторингу Згідно додатку №1 до договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08 листопада 2023 року, п.п. 3.1, 3.2 цього договору, клієнт відступає фактору (передає у власність фактора), а фактор набуває (приймає у власність) від клієнта в повному обсязі права вимоги щодо [PERSON] за кредитним договором. 12.12.2024 року рішенням № 12/12/24-1 учасника ТзОВ «ФК «МАРИН-ФІНАНС» змінено найменування товариства на Товариство з обмеженою відповідальність «ФК «АКСІЛІУМ ФІНАНС». Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як вбачається з платіжної інструкції від 08.11.2023 № 1 позивачем було здійснено оплату на користь банку згідно договору факторингу із відступлення прав грошової вимоги за кредитним договором від 08.11.2023 в розмірі 4 420 385, 21 грн. Таким чином, ТОВ "ФК "Аксіліум Фінанс" є новим кредитором за вказаним кредитним договором. Відповідно до п.7.5.5 Кредитного договору виникнення та дія форс-мажорних обставин продовжує строк виконання зобов`язань сторін за кредитним договором на період дії таких обставин. Доводи відповідача щодо форс-мажорних обставин, суд до уваги не приймає, оскільки посилаючись на форс-мажор як на підставу звільнення від відповідальності, відповідачу обов`язково потрібно довести, як саме проявився форс-мажор у конкретному зобов`язанні. Одного лише абстрактного посилання на наявність форс-мажору недостатньо. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався й наразі триває. З листа Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, що містить у відкритому доступі на електронному ресурсі https://ucci.org.ua вбачається, що Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні». Лист ТПП України від 28 лютого 2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного Договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. При цьому позивач не був позбавлений можливості звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18 грудня 2014 року, саме за спірним зобов`язанням. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним. Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин. Для застосування форс-мажору (обставин непереборної сили) як умови звільнення від відповідальності необхідно встановити, які саме зобов`язання за договором були порушені/невиконані та причину такого невиконання. Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20. Форс-мажор не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань. Стороною договору має бути підтверджено не лише факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов`язання. Отже, сам факт введення воєнного стану не може вважатись належною правовою підставою для невиконання зобов`язань. Обставини, які виникли у зв`язку з війною мають безпосередньо впливати на можливість контрагента виконати свій обов`язок, отже сторона, яка посилається на вказану обставину повинна довести зв`язок між неможливістю виконання договору та військовими діями, що відповідачем, в свою чергу, не доведено. Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України позивачем повідомлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесені і які очікує понести позивач в зв`язку із розглядом справи становить - сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн; та витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн. Згідно з п.6 ч.1\~ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.ч.1,3\~ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.1, 2, 3\~ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч.4\~ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). Судові витрати позивача на оплату послуг адвоката підтверджуються наявним в матеріалах справи договором про надання правничої допомоги №24/01/25 від 24.01.2025 року, відповідно до п. 4.5 договору сторони погодили вартість гонорару адвоката за одну годину роботи у розмірі 2000,00 грн; актом наданих послуг № 1 до договору про надання правничої допомоги №24/01/25 від 24.01.2025 року, де вартість наданої адвокатом послуги клієнту становить 6000,00 грн. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 вказаного Кодексу), тобто, коли у сторони виникло зобов`язання за умовами договору з оплати адвокатських послуг. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, 6\~ст. 137 ЦПК України). Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020. При цьому, відповідачем не подано до суду заперечень щодо вимог позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу саме в такому розмірі. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи, а саме судовий збір сплачений позивачам за подання даного позову до суду в сумі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн.

Outcome: partial