Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

У серпні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за Договором №7146192 від 03.03.2023 року у розмірі 28 190,00 грн. з яких: заборгованість за основним боргом - 8 000,00 грн.; заборгованість по відсотках - 20 190,00 грн.; пеня - 0,00 грн. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача судові витрати, яка складаються зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 03.03.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики № 7146192 (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до Розділу 1 Договору, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти в сумі 8 000,00 грн, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від Суми Позики. Відповідно до розділу 2 Договору Позика надається строком на 15 днів. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», свої зобов`язання за Договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку Позичальник вказав при оформленні позики. 28.08.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині ТОВ «Свеа Фінанс») було укладено Договір факторингу № 01.02-47/23 у порядку та строки встановлені цим Договором. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 01.02-47/23 , ТОВ «Свеа Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача за Договором Позики №7146192, заборгованість якої станом на дату відступлення склала - 28 190,00 грн. Ухвалою суду від 19 серпня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відповідач у встановлений судом строк не надала суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним. З матеріалів справи вбачається, що 03.03.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №7146192 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 8 000,00 грн. строк позики - 15 днів зі сплатою процентів у розмірі 20,49% - базова процентна ставка за перший день користування позикою, 2,50% - базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати її повернення (а.с.7-9). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису 1GAQ1U3RHs, що був надісланий на номер телефону [NUMBER] (що було зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін. У якості додатку до договору позики №7146192 від 03.03.2023 року, сторонами погоджено Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.на звороті 9-10). Окрім того, ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» надало [PERSON] інформацію щодо суттєвих умов кредитування у якості такої, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит за стандартизованою формою у зв`язку із чим, сторонами підписано паспорт споживчого кредиту (а.с.11-12). З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» на виконання п.1 Договору позики №7146192 від 03.03.2023 року, виконав свої зобов`язання, зокрема передав [PERSON] у власність грошові кошти в розмірі 8 000 грн. шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок № [NUMBER] , за посередництвом платіжної установи (ТОВ «ФК Фінекспрес», що діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи). Наведене вище, підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» за вих.№КД-000013070/ТНПП від 25.02.2025 року (а.с.26,27). Відповідно до розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором, наданого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» загальна сума заборгованості відповідача складає 28 190 грн. з яких: 8 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 20 190 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.24-25). Під час судового розгляду справи відповідачем [PERSON] , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані позивачем докази укладення нею 03.03.2023 року договору позики №7146192 та отримання за ним грошових коштів у зазначеному вище розмірі. Доказів здійснення погашення заборгованості за наданою позикою (повністю або частково) відповідачем [PERSON] під час судового розгляду також надано не було. Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні. З матеріалів справи вбачається, що 28.08.2023 року ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» уклали Договір факторингу № 01.02-47/23, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором (а.с.28-31). Відповідно до платіжної інструкції №9273 від 29 серпня 2023 року, ТОВ «Росвен Інвест Україна» сплатив на рахунок ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» грошові кошти у якості оплати фінансування згідно договору факторингу №01.02-47/23 від 28.08.2023 року (а.с.32). Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-47/23, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Договором Позики №7146192, заборгованість якої станом на дату відступлення склала 28 190,00 грн. (а.с.33-,34). Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті, зокрема шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону. Відповідно до положень ст.12 Закону моментом підписання електронного правочину є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилається іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону). Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19). Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Як встановлено судом, договір позики №7146192 від 03.03.2023 року був підписаний відповідачем по справі [PERSON] після її ідентифікації та верифікації за допомогою системи BankID НБУ, з використанням мобільного застосунку MyCredit та за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора: р 1GAQ1U3RHs, що підтверджує укладення даного договору саме як електронного правочину в порядку, передбаченому ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію», та згоду відповідача з усіма його істотними умовами. В протилежному випадку - без здійснення входу відповідача на веб-сайт кредитодавця за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання ним одноразового ідентифікатора у виді смс-повідомлення, укладення кредитного договору було б технічно неможливим. Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19. Належних доказів на спростування тверджень позивача щодо здійснення саме відповідачем [PERSON] електронного підпису договору позики за допомогою одноразового ідентифікатора р 1GAQ1U3RHs суду надано не було. Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Встановлено, що згідно умов укладеного відповідачем [PERSON] договору позики №7146192 від 03.03.2023 року, остання отримала від ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в якості позики грошові кошти в сумі 8 000,00 грн., однак своїх зобов`язань за вказаним договором щодо повернення позики та сплати відсотків за користування нею не виконувала належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 28 190 грн. При цьому суд, виходячи з положень ч.2 ст.614 ЦК України, якою встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання, приходить до висновку, що відповідачем по справі [PERSON] не надано жодного належного доказу на підтвердження належного виконання зобов`язань за договором позики, в тому числі не спростовано наданого позивачем розрахунку заборгованості та її розміру. Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Встановлено, що матеріали цивільної справи не містять, а відповідачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції правомірності договору позики №75587482 від 12.05.2021 року, укладеного між первісним кредитором ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] , а також договорів факторингу за якими вимоги за кредитним договором перейшли до позивача ТОВ «Свеа Фінанс». Зазначені договори з огляду на відсутність доказів протилежного не визнавались судом недійсними. Отже, набуття позивачем ТОВ «Свеа Фінанс» права вимоги заборгованості за договором позики №7146192 від 03.03.2023 року у передбаченому законом порядку та у визначеному згідно умов цього договору розмірі під час судового розгляду відповідачем спростована не була. На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем по справі своїх зобов`язань за договором позики №7146192 від 03.03.2023 року щодо повернення суми позики та інших, передбачених ним платежів (зокрема, процентів за користування грошовими коштами) та приходить до висновку про задоволення позову щодо стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованості за вказаним вище договором позики в загальному розмірі 28 190 грн. Дослідивши матеріали справи, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved