Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

ТОВ «УМ Факторинг» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що 01.10.2023 між ТОВ "Селфі кредит" та відповідачем було укладено договір №1032437 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". За вказаним договором відповідач отримав позику в розмірі 3 000 грн. строком на 360 днів шляхом переказу на його банківську картку № [NUMBER] з призначенням платежу - поповнення карти зі сплатою відсотків за користування кредитом у ромірі 2,2% від суми кредиту за кожен день користування в день та застосовується у межах строку кредиту. Відповідач борг та нараховані відсотки не погасив, наявне прострочення за договором споживчого кредитування у розмірі 26 760,00 грн. 18 грудня 2024 року ТОВ "Селфі Кредит" передала право вимоги за кредитним договором №1032437 ТОВ "УМ Факторинг" на підставі договору факторингу №18/12/24 від 18 грудня 2024 року. За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача 3 000 грн. заборгованості по кредиту, 23 760,00 грн. заборгованості по відсоткам та 3 028,00 грн. судового збору. Ухвалою судді від 19.08.2025 справу призначено до розгляду в суді за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Представник позивача при подачі позову подав клопотання, в якому просив проводити розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує та не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, 29.09.2025 подав до суду заяву в якій позовні вимоги заперечив, посилаючись на те, що частково сплачував кредитну заборгованість, на підтвердження подав розрахунок заборгованості станом на 29.09.2025 (а.с.162). 21.10.2025 через систему "Електронний суд" представник позивача подав додаткові пояснення, відповідно до яких позивач з урахуванням заяви відповідача та поданого останнім розрахунку, вважав за можливе переглянути суму заборгованості. У зв`язку з чим, подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 14 446,00 грн, судовий збір в розмірі 3028,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 01.10.2023 між ТОВ "Селфі кредит" та відповідачем було укладено договір №1032437 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронному форматі відповідно до Закону України "Про електронну комерцію". За вказаним договором відповідач отримав позику в розмірі 3 000 грн. строком на 360 днів шляхом переказу на його банківську картку № [NUMBER] з призначенням платежу - поповнення карти зі сплатою відсотків за користування кредитом у ромірі 2,2% від суми кредиту за кожен день користування в день та застосовується у межах строку кредиту (а.с.28-34). Кредитний договір підписано електронним підписом [PERSON] шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Зарахування грошових коштів у сумі 3000,00 грн відповідачу підтверджується доданою до матеріалів справи довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК» №20241231-2152 від 31.12.2024 про перерахування кредитних коштів від ТОВ «Селфі Кредит» (а.с.46). 18 грудня 2024 року ТОВ "Селфі Кредит" передала право вимоги за кредитним договором №1032437 ТОВ "УМ Факторинг" на підставі договору факторингу №18/12/24 від 18 грудня 2024 року. Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 20.02.2025 до Договору факторингу №18/12/24, ТОВ «УМ Факторинг» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №11032437 від 01.10.2023 (а.с.25-26). Згідно з розрахунком заборгованості, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 26760,00 грн, та складається з: 3000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 23760,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.36-43). Як вбачається з поданого відповідачем розрахунку станом на 29.09.2025 заборгованість становить 26824,22 грн, з яких тіло кредиту 12378,22 грн, заборгованясть за відсотками 14 446,00 грн (а.с.161-172). Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Так, звертаючись до суду із позовом ТОВ «УМ Факторинг» надало належні та допустимі докази укладення кредитного договору між відповідачем та ТОВ "Селфі Кредит". З урахуванням вищенаведеного, суд погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості, яка відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором та заяві про зменшення позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню в розмірі 14 446,00 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд керується ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивач просить стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу, які складають 6000,00 грн і підтверджуються наданими доказами: договором про надання правничої допомоги, додатковою угодою, актом виконаних робіт, платіжною інструкцією про перерахування позивачем за правничу допомогу в сумі 6\~000,00 грн. Визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу адвоката відповідає умовам договору про надання правничої допомоги, доказам щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, відповідачем не заперечується. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Відповідач не висловив заперечень щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, те, що позов задоволено повністю, з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача 3 028,00 грн. судового збору.

Outcome: approved