Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу Олегаш Ванда Василівна про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору дарування квартири та витребування майна з чужого незаконного володіння. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла їхня мати [PERSON] .. [INFO] помер їхній дідусь [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] . На момент смерті дідуся спадкоємцями була його дружина та вони, за правом представлення. Оскільки вони вважаються такими,що прийняли спадщину за померлим дідусем [PERSON] в частині, яка б належала їх мамі, якби вона жила на момент відкриття спадщини за її батьком. [INFO] померла їхня бабуся [PERSON] , після смерті якої, вони хотіли оформити спадкове майно, однак дізналися, що 26.01.2024 року їхня бабуся відчужила квартиру за договором дарування відповідачу. Вважають, що видача свідоцтва про право на спадщину їхній бабусі та укладення договору дарування квартири є незаконним. У зв`язку з чим, просять суд: - Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, виданого [PERSON] 24 березня 2016 року державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори Плеша А.М. за реєстровим номером № 1-33, зазначивши що частка [PERSON] , код [NUMBER] , у спадщині після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , складає 1/6. - Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, виданого [PERSON] 24 березня 2016 року державним нотаріусом Мукачівської державної нотаріальної контори Плеша А.М. за реєстровим номером № 1-33, зазначивши що частка [PERSON] , код [NUMBER] , у спадщині після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , складає 1/6. - Визнати недійсним Договір дарування квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 26.01.2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Олегаш В.В., в реєстрі за номером № 16. - Витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] у рівних частках квартиру [ADDRESS] . Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.02.2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08.07.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 02.09.2025 року представник відповідача подав письмові пояснення, у яких вказав, що позивачі могли претендувати на 1/8 частину квартири кожний. Вимагаючи внести зміни до свідоцтва про право на спадщину виданого [PERSON] , позивачі просять внести до нього відомості про їх частки. Натомість така вимога є неможливою, оскільки свідоцтво, яке видавалося [PERSON] може міститися виключно інформація щодо належного їй права власності, і не може містити інформацію про права інших осіб. У випадку, якщо позивачі заперечують частину права [PERSON] , вони могли заявити вимогу про внесення змін до свідоцтва в частині розміру права [PERSON] , тобто внести зміни, указавши, що нею успадкована квартира не в цілому, а у визначеному розмірі. Внесення таких змін надало б їм можливість звернутися до нотаріуса та оформити належну їм частину (залишок) спадщини та отримати свідоцтво. Стосовно позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування квартири зазначає, що позивачі взагалі не наводять жодної правової підстави його недійсності. Позивачі можуть ставити питання недійсності дарування лише в тій частині, де дарувальних розпорядився майном, яке йому не належало, тобто в окремій частині, а не в цілому. В частині майна, яке належить дарувальнику договір у повній мірі відповідав законодавству. Стосовно вимоги про витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь позивачів у рівних частинах квартиру, зазначає, що витребувати від добросовісного набувача можливо виключно майно, яке належить позивачам. Однак квартира позивачам не належить, навіть з мотивів позову вони претендують лише на 1/8 частину кожний. Просить застосувати строк давності, враховуючи їх неповнолітній вік на той час, для [PERSON] строк давності розпочався відлік від 14.03.2021 року, а для [PERSON] від 28.09.2018 року. І трьохрічний строк сплив станом на день подачі позову. Позивачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, представник позивачів [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа у підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, задоволення позовних вимог залишила на розсуд суду. Заслухавши позицію сторін, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд констатує наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим повторно 10.05.2017 року вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , а її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.25). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.10.2000 року вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , а його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.28). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] (а.с.29). Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.07.2016 року [PERSON] засуджений у зв`язку із вчиненням злочину та йому призначено покарання у виді дев`яти років позбавлення волі (а.с.37-41). У зв`язку з тим, що діти [PERSON] та [PERSON] залишилися без батьківського піклування, їм відповідно до рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради № 52 від 22.03.2016 року надано статус дітей позбавлених батьківського піклування та влаштовано під опіку бабусі [PERSON] (а.с.32). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.09.2016 року позов задоволено. Визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/6 частину будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.35-36). Визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на 1/6 частину будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.06.1981 року вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , а її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.42). Згідно витягу\~з Державного\~реєстру актів\~цивільного стану\~громадян про\~державну реєстрацію\~шлюбу №00049603201\~від 20.02.2025\~року,\~вбачається,\~що [PERSON] після державної реєстрації шлюбу з [PERSON] , змінила прізвище на [PERSON] (а.с.115). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а.с.43). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 27.12.2024 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с.44). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3622004 від 19.05.2004 року, [PERSON] належала на праві приватної власності квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.47). Із спадкової справи №61/2016 року, вбачається, що після смерті [PERSON] до Мукачівської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.90). Відповідно до довідки №2-016811 від 29 січня 2016 року, вбачається, що на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] разом з ним була зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.03.2016 року, спадкоємцем майна [PERSON] , 1942 року народження, який помер [INFO] , є його дружина [PERSON] , [INFO] (а.с.101). Згідно договору дарування квартири від 26 січня 2024 року, [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру за номером [ADDRESS] (а.с.143). Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи зазначені у ст. 1261 ЦК України. Відповідно до ч. 1ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, відповідно до зазначених положень ЦК України, [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом як діти спадкодавця. За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з тим, в ч. 4 ст. 1268 ЦК України зазначено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину за померлою матір`ю [PERSON] за законом в силу норм ч. 4 ст. 1268 ЦК України. При цьому в ч. 1 ст. 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до положень частин першої, другої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. У статті 1300 ЦК України встановлено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Підстави внесення змін до свідоцтва не пов`язані з протиправною поведінкою (це можуть бути, зокрема, обставини які існували, але не були відомі усім учасникам спадкових відносин або ж виникли тільки після видачі свідоцтва про право на спадщину). Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як згідно з рішенням суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину, натомість визнання свідоцтва недійсним допускається тільки за підставі рішення суду. У ЦК України не визначено підстав внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. До них, зокрема, можливо віднести: прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України); прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, однак якому судом визначено додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину (частини третя та четверта статті 1268 ЦК України), але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, зокрема змінився розмір обов`язкової частки у спадщині (стаття 1241 ЦК України); зменшення розміру частки спадкоємця у спадщині за рішенням суду (наприклад, частина перша статті 1241 ЦК України). Виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спору про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину суд визначає частки кожного із спадкоємців. На підставі рішення суду нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину (частина третя статті 1300 ЦК України). Смерть одного із спадкоємців, якому видано свідоцтво про право на спадщину, не перешкоджає захисту прав іншого спадкоємця шляхом внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину застосовується за умови наявності у спадкоємця, якому воно видане, права на спадкування, однак в іншому розмірі, з огляду на невраховані права на спадщину інших спадкоємців. Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як на підставі рішення суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину. Виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати, виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. Смерть одного із спадкоємців, якому видано свідоцтво про право на спадщину, не перешкоджає захисту прав іншого спадкоємця шляхом внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Належне померлому [PERSON] нерухоме майно було набуте у період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] .. Положеннями статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У статті 60 Сімейного кодексу України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. У сімейному законодавстві України встановлено спростовну презумпцію спільності майна подружжя, яка полягає у тому, що майно, набуте за час шлюбу, вважається об`єктом права спільної сумісної власності (виключення зазначені у статті 57 СК України), допоки одним із подружжя, який це заперечує, не доведено інше. Державна реєстрація спірного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. Відповідно до частини першої статті 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Ураховуючи факту належності спірного нерухомого майна подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, частка у праві спільної власності [PERSON] , яка увійшла до складу спадщини, відкритої після його смерті, становила 1/2 частини. З урахуванням того, що після смерті [PERSON] право на спадкування за законом мали двоє спадкоємців першої черги: [PERSON] та [PERSON] , але вона померла раніше, тому за правом представлення (ст.1266 ЦК України) її частку успадковують її діти [PERSON] та [PERSON] .. Частки кожного з них у праві на спадщину, з огляду на положення частини першої статті 1267 ЦК України, є рівними по 1/4 частки. Ця частка розподіляється між її дітьми [PERSON] та [PERSON] по 1/8 кожному. Отже є підстави для внесення змін до свідоцтв про право на спадщину. Виходячи з викладеного вище, суд вважає вимоги позивачів у цій частині слід задовольнити частково. Захист права власності гарантовано Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до статті 1 якого передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Попередні положення, однак, ніяким чином не обмежують право держави запроваджувати такі закони, які на її думку необхідні для здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків або інших зборів чи штрафів. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним легітимній меті. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: partial