Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

У березні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частку спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.04.1995 року між ним та відповідачем зареєстрований шлюб Южноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі, який 03.04.2023 року розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області. Під час шлюбу ними придбано нерухоме майно, а саме: сонячні батареї Seraphim SRP-320-6PA в кількості 78 штук; інвертер марки SOLAX ZDNY-TL20000 NL; спеціальний кабель для сонячних модулів; кріплення панелей, монтажні конструкції, вартість яких складається 505136,00 грн. Вказав на те, що з 2022 року вони проживають окремо, у зв`язку з цим позивач не може вільно розпоряджатися та володіти спільним майном, оскільки ним володіє та розпоряджається відповідачка і отримує дохід від вищезазначеного майна. Зазначає, що запропонував [PERSON] добровільно поділити спільне майно порівну по 1/2 частці, але остання не погодилася. Вважає, що відповідачка не надає згоди на здійснення ним його права власності на спільне їх майно. Посилаючись на зазначені обставини просить суд визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] набуте у шлюбі майно, а саме: обладнання, яке складається з сонячних модулів Seraphim SRP-320-6PA в кількості 78 штук; інвертера марки SOLAX ZDNY-TL20000 NL; спеціального кабелю для сонячних модулів; кріплення панелей, монтажних конструкцій; монтажні роботи, вартість яких складається 505136,00 грн. Поділити вказане спільне майно подружжя, а саме: визнати за [PERSON] право власності на: 1/2 частку обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0,058 га, кадастровий номер 4810800000:01:017:0015, для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яке складається з фотомодулів Seraphim SRP-320-6PA в кількості 39 штук; інвертера марки SOLAX ZDNY-TL20000 NL; спеціального кабелю для сонячних модулів; кріплення панелей, монтажних конструкцій; монтажних робіт, припинивши право спільної сумісної власності на вказане майно. Також, просить стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати. Ухвалою суду від 27.03.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд у порядку загального позовного провадження. 05.05.2025 року ухвалою суду за клопотанням позивача витребувано докази у ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» щодо надання інформації, а саме: яку суму коштів отримано [PERSON] за продану електроенергію за «зеленим тарифом» відповідно до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 02.05.2019 року №61114637, укладеного в інтересах сім`ї, та договору від 13.05.2019 року №СГ/16 А, за період з 01.04.2023 року по 23.04.2025 року. 14.05.2025 року до суду надійшла витребувана інформація. 22.05.2025 року позивач [PERSON] надав до суду уточнений позов, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 133 456,83 грн., що становить 1/2 частку грошових коштів, отриманих [PERSON] згідно з договором від 13.05.2019 року №СГ/16 А про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 02.05.2019 року №61114637 укладеного між ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» та [PERSON] за період з 01.04.2023 року по 23.04.2025 року включно. Ухвалою суду від 09.09.2025 року закрито підготовче поводження та призначено справу до судового розгляду. Під час розгляду справи в судовому засіданні представник позивача Кривіцька Ж.О. позов підтримала та просила суд, з урахуванням уточнень позовних вимог, його задовольнити. Відповідач та її представник правом на подання відзиву не скористалися. В судовому засіданні представник відповідача в частині вимог позивача щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя спірного майна, а також щодо стягнення частини грошових коштів, отриманих за договором купівлі-продажу електричної енергії не заперечувала. Зазначила, що заперечує проти задоволення вимоги в частині поділу обладнання електричної станції, посилаючись на те, що дане майно є єдиним функціональним комплексом, інвертер є неподільною річчю, а тому поділ в натурі не є можливим. В судовому засіданні заявила усне клопотання про призначення експертизи для визначення вартості спірного майна, яке судом було відхилено, з огляду на необґрунтованість підстав щодо заявлення такого клопотання на стадії судового розгляду. Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 29.04.1995 року перебували в зареєстрованому шлюбі. 14.03.2019 року між [PERSON] (замовник) та ТОВ «ЕКОТЕХНІК УКРАЇНА» (виконавець) укладено договір поставки та монтажу сонячної станції №25/3/2019, згідно з яким замовник доручила, а виконавець зобов`язався за завданням замовника виконати роботи щодо будівництва сонячної електростанції з власного матеріалу та обладнання, на виконання якого було проведено відповідні будівельні роботи та розраховано їх вартість /а.с.4-5/. Згідно з п.4.1 Договору монтаж даного обладнання було здійснено виконавцем за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 5 Договору розраховано вартість об`єкта, що становить 505136,00 грн., в т.ч. П 20% складає 84189,33 грн. Невід`ємною частиною Договору поставки №25/3/2029 від 14.03.2019 року є специфікація, до якої входить такий товар: сонячний модуль Seraphim SRP-320-6PA в кількості 78 шт.; інвертер марки SOLAX ZDNY-TL20000 NL в кількості 1 шт.; спеціальний кабель для сонячних модулів в кількості 300 м.; кріплення панелей, монтажні конструкції в кількості 1 комп. /а.с.6/. 13.05.2019 року між ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» (постачальник універсальних послуг) та [PERSON] (споживач) укладено договір №СГ/16А про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 02.05.2019 №61114637 приватним домогосподарством, за яким споживач взяла на себе зобов`язання продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим тарифом», встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, в строки, передбачені цим договором, місце знаходження приватного домогосподарства: [ADDRESS] /а.с.7-9, 10, 11, 12, 13/. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03.04.2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно з довідкою ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» №01-12/2464/01-19/25 від 14.05.2025 року, наданою на виконання вимог ухвали суду від 05.05.2025 року, [PERSON] нараховано згідно з договором від 13.05.2019 року №СГ/16А про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 02.05.2019 року №61114637 за період з 01.04.2023 року по 23.04.2025 року 266 913,66 грн. /а.с.55, 59/. Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 ЦК України). У відповідності до ст. 61 СК України зазначено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Поділ майна подружжя може бути здійснено у добровільному або судовому порядку. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які, згідно із законом, не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Частиною 1 ст.\~63\~СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі №6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Згідно зі статтями 69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого із подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно з ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України). Матеріали справи свідчать, що спірне обладнання, яке складається з сонячних модулів інвертора, спеціального кабелю та кріплень, придбано сторонами за час шлюбу, а тому є спільним майном подружжя, та презумція виникнення права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2020 року у справі N754/2060/17 (провадження N61-48496св18) викладено висновок про те, що "за змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина 4 статті 71 СК України). Відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із частиною п`ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності". За умовами договору поставки та монтажу сонячної станції від 14.03.2019 року ціна об`єкту складає 505\~136 грн. та згідно з специфікацією до вказаного договору, станція складається з сонячних модулів 78 шт., інвертера 1 шт., спеціального кабелю для сонячних модулів 300 м., кріплення панелей, монтажних конструкцій 1 комп. Отже, обладнання сонячної станції за своєю суттю є комплексом, складові частини якого функціонують у взаємозв`язку між собою, перетворюючи сонячне випромінювання на електричну енергію. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо добровільного поділу складових станції, а саме сонячних модулів Seraphim SRP-320-6PA в кількості 78 штук; інвертера марки SOLAX ZDNY-TL20000 NL; спеціального кабелю для сонячних модулів; кріплення панелей, монтажних конструкцій, а також враховуючи відсутність передумов для отримання одним з подружжя грошової компенсації замість його частки, виходячи з принципу рівності часток подружжя у спільному майні, суд вважає, що вказане майно є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними з визнанням за кожним права власності на 1/2 частину у такому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності сторін. Згідно з довідкою ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» №01-12/2464/01-19/25 від 14.05.2025 року, [PERSON] згідно з договором від 13.05.2019 року №СГ/16А про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 02.05.2019 року №61114637 за період з 01.04.2023 року по 23.04.2025 року нараховано 266913,66 грн., які є доходом від використання спільного майна, право на яке має кожен з його співвласників, а тому підлягають проділу між подружжям по 1/2 частині, а саме по 133 456,83 грн. З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частку спільного майна подружжя та стягнення частки коштів, отриманих за договором купівлі-продажу електроенергії, є доведеними та підлягають задоволенню. Судовий збір сплачений позивачем у розмірі 3860,28 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved