Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором №ABH0CT155101693301725537 від 29.08.2023 у розмірі 17154,77 грн станом на 28.05.2025, яка складається з наступного: 9642,41 грн заборгованість за кредитом, 7512,36 грн заборгованість по відсотках. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] звернулась до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 29.08.2023, будучи клієнтом банку, позичальник уклала з банком кредитний договір №ABH0CT155101693301725537 щодо надання останній кредиту в розмірі 10000,00 грн строком на 36 місяців (тобто до 28.08.2026) зі сплатою процентів у розмірі 75,00% щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. Банк свій обов`язок виконав повністю, надав позичальнику кредит відповідно до умов кредитного договору. Станом на 28.05.2025 заборгованість відповідача за даним кредитним договором становить 17154,77 грн, яка складається з: 9642,41 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 7512,36 грн - загальний залишок заборгованості за процентами. Ухвалою Богунського районного суду м.\~Житомира від 24.06.2025 відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Згідно з ч.5 ст.\~279\~ЦПК\~України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до положень ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 06.12.2012 [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у А-Банку (а.с.5). 29.08.2023 [PERSON] підписала заяву про надання послуги «Швидка готівка» №ABH0CT155101693301725537, у якій просила надати кредит в розмірі 10000,00 грн строком на 36 місяців зі сплатою процентів в розмірі 75% на рік (а.с.7 на звороті - 8). У вказаній заяві клієнт погодила з товариством розмір щомісячного платежу, що складає 711,39 грн, номер платіжної картки, яка є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту 4323387026124944. У пункті 10 Заяви про надання кредиту зазначено, що загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісій становить 25609,77 грн. Загальну вартість кредиту у розмірі 25609,77 грн відображено також у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (а.с. 9). Вказані заява та таблиця підписані [PERSON] шляхом накладення електронного підпису. Відповідно до меморіального ордеру від 29.08.2023 ПАТ «Акцент-Банк» перерахувало [PERSON] 10000 грн, призначення платежу: видача кредиту №ABH0CT155101693301725537 від 29.08.2023 (а.с.10 на звороті). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором, станом на 28.05.2025 складала суму в розмірі 17154,77 грн, яка складається з наступного: 9642,41 грн заборгованість за кредитом, 7512,36 грн заборгованість по відсотках (а.с. 10). Випискою по кредиту також підтверджено користування [PERSON] кредитними коштами та розмір заборгованості (а.с. 11). Відтак, суд приходить висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та АТ «Акцент-Банк». Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1\~ст. 626 ЦК України). У відповідності до\~статті 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша\~статті 627 ЦК України). Правовідносини з приводу надання кредиту регулюються\~ Цивільним кодексом України\~ та\~ Законом України «Про банки та банківську діяльність». Відповідно до ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У ч.2\~ст.1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до статті 2\~Закону України\~«Про банки\~та банківську\~діяльність» банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. Згідно з ч.1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію». Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга\~статті 639 ЦК України). Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). За приписами\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що\~стаття 204 ЦК України\~закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про надання банківських послуг в А-Банку. Зазначений договір недійсним не визнано. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному\~статтею 204 ЦК України. Відповідно до частини 1\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1\~ст. 629 ЦК України). Згідно з частиною 1\~статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1\~ст. 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~ст. 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Матеріали справи не містять доказів повернення [PERSON] отриманих в кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом. Враховуючи, що відповідач не виконує свої обов`язки за укладеним договором, фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернула, відсотки за користування кредитними коштами не сплатила, суд вбачає підстави для задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved