Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа на стороні позивача [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним на підставах, встановлених законом, і застосування наслідків його недійсності, у якому позивач просить: 1) визнати з моменту його вчинення недійсним (таким, що не відповідає вимогам закону) укладений 17.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] договір № 732 купівлі продажу нежитлових приміщень підвальної частини №1 б, 2-:-20, 10а, 10б, 11а, І житлового будинку літ «А-5» загальною площею 227,0 кв.м., розташованих за адресою: [ADDRESS] , вартістю за договором купівлі-продажу 239017,00 грн, посвідчений приватним нотаріусом Харкіівського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М.; 2) зобов?язати [PERSON] повернути [PERSON] РНОКПП [NUMBER] нежитлові приміщення підвальної частини №1 б, 2-:-20, 10а, 10б, 11а, І житлового будинку літ. «А-5» загальною площею 227,0 кв. метрів, розташованих за адресою: [ADDRESS] , одержані нею на виконання договору № 732 купівлі продажу від 17.06.2015, посвідченого посвідчений приватним нотаріусом Харкіівського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач посилається\~на те,\~що 17.06.2015\~між позивачем\~ [PERSON] та\~ [PERSON] був\~укладений Договір\~№ 732\~купівлі-продажу\~ нежитлових\~приміщень підвальної\~частини №1\~б,\~2-:-20,\~10а,\~10б,\~11а,\~І житлового\~будинку літ\~«А-5»\~загальною площею\~227,0\~кв.м.,\~розташованих за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~вартістю за\~договором купівлі-продажу\~239017,00\~грн. Вказані нежитлові приміщення були продані на користь [PERSON] без наміру створення з обох сторін правових наслідків, які обумовлювалися договором купівлі-продажу, у зв?язку з чим після відмови [PERSON] у позасудовому порядку добровільно повернути позивачу нерухомість Дзержинським районним судом міста Харкова розглядалася справа N?638/6769/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним (фіктивним) договору від 17 червня\~2015\~року купівлі-продажу нежитлових приміщень по [ADDRESS] , яка у теперішній час знаходиться на стадії апеляційного перегляду. Також позивач зазначає, що 09 грудня\~2020\~року у судовому засіданні при розгляді справи N?638/6769/20 по суті відповідач [PERSON] у вступному слові в категоричній формі заявила, що гроші за купівлю у [PERSON] нежитлових приміщень підвальної частини №1б, 2-:-20, 10а, 10б, 11а, І житлового будинку літ. «A-5», загальною площею 227,0 кв.м., розташованих по [ADDRESS] , в сумі, еквівалентній 12 000 (дванадцяти тисячам) доларів США, вона сплатила не продавцю майна [PERSON] , як це вказано у пункті третьому договору купівлі-продажу, а передала третій особі [PERSON] , на той час своєму зятю.Сплату саме [PERSON] , а не [PERSON] 12 000 (дванадцяти тисяч) доларів США за покупку вказаних вище нежитлових приміщень, [PERSON] неодноразово підтверджувала у судовому засіданні 09 грудня\~2020\~року. Несплата грошей покупцем нерухомості за договором купівлі-продажу від 17 червня\~2015\~року [PERSON] власнику і продавцю нерухомості [PERSON] об`єктивно підтверджується відеозаписом судового засідання, яке відбулося 09 грудня\~2020\~року у справі N?638/6769/20 (час відтворення відеозапису з 02:25:00 до 02:45:00). До 09 грудня\~2020\~року [PERSON] в жодній своїй заяві по суті справи N?638/6769/20 або іншим способом поза розгляду справи N?638/6769/20 ніколи не робила таких заяв і не повідомляла позивача [PERSON] про те, що гроші за договором від 17 червня\~2015\~року купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого по [ADDRESS] , в сумі, еквівалентній 12 000 (дванадцяти тисячам) доларів США, вона передала [PERSON] . Позивач наголошує, що наведені ним обставини об`єктивно доводять, що покупець за договором від 17 червня\~2015\~року купівлі-продажу нежитлових приміщень підвальної частини N?1б, 2-:-20, 10a, 10б, 11а, І житлового будинку літ. «A-5», площею 227,0 кв.м., розташованих по [ADDRESS] , [PERSON] гроші в сумі\~239 017\~грн., як це зазначено в пункті 3 вказаного договору продавцю за цим договором [PERSON] не сплачувала, на підставі чого просить визнати недійсним зазначений договір внаслідок недодержання в момент його вчинення вимог, які встановлені законом і застосування наслідків недійсності правочину - повернення майна, яке було передано [PERSON] на виконання оспорюваного договору. Крім того позивачем зазначено, що строки позовної давності під час звернення до суду ним дотримані, оскільки днем, коли позивач вперше дізналася про порушення своїх майнових прав, а також про осіб, які його порушили, є 09.12.2020 року, коли в судовому засіданні, що відбулося у справі № 638/6769/20, [PERSON] заначила, що гроші за купівлю у [PERSON] нежитлових приміщень підвальної частини N?1б, 2-:-20, 10a, 10б, 11а, І житлового будинку літ. «A-5», площею 227,0 кв.м., розташованих по [ADDRESS] , вона сплатила не продавцю майна [PERSON] , а передала треті особі- [PERSON] , на той час своєму зятеві. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова суду від 08.01.2024 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та встановлено Відповідачу п?ятнадцятиденний строк з дня одержання копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 04.04.2024 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Блохіна Андрія Валерійовича до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на наступне. Звертаючись із даним позовом Позивач мотивує його тим, що в порушення умов договору купівлі-продажу від 17.06.2015\~року Відповідач як покупець не сплатила вартість проданих їй нежитлових приміщень, що, на думку позивача, є підставою для визнання його недійсним. Представник відповідача зазначає, що розразунок між сторонами цього договору проведений повністю ще до підписання договору, згідно діючого законодавства та положень оспорюваного Договору. Сторони свідчать, що вони обізнані стосовно рівня ринкових цін на аналогічні нежитлові приміщення. За їх розсудом визначена в цьому договорі вартість саме цих нежитлових приміщень є справедливою, відповідає їх дійсності. Право власності на вищезазначені нежитлові приміщення у встановленому законом порядку зареєстроване за Відповідачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 17.06.2015\~року. Також представник вказує на те, що оспорюваний Позивачем договір не є фіктивним і це спростовується рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.10.2023\~року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 19.12.2023\~року по цивільній справі N? 638/6769/20 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] якими в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна (з підстав його фіктивності) відмовлено. Під час розгляду вказаної цивільної справи Позивач не спростувала презумпцію правомірності правочину й судом апеляційної інстанції, зокрема, надана оцінка посиланням Позивача що вона фактично не отримувала грошових коштів за продаж спірного майна від Відповідача, з приводу чого вказав, що такі доводи «не можуть бути підставою для визнання недійсним оспорюваного договору, оскільки такі доводи можуть свідчити про неналежне виконання умов вказаного правочину, а не про його недійсність. З метою захисту своїх прав [PERSON] не позбавлена можливості звернутися з вимогами про стягнення неотриманих нею коштів за продаж майна за договором купівлі-продажу, що вона і зробила, звернувшись до суду з вимогами у справі N? 638/5746/21». Враховуючи те, що у даній справі Відповідач отримала товар (нежитлове приміщення), але, як стверджує Позивач, вона не отримала за нього оплату, тому за таких умов підлягає застосуванню саме ч.3 ст.692 ЦК України, відповідно до якої у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо порушення права продавця полягає в тому, що він не отримав грошових коштів від продавця, то способом захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів. Таким чином, Позивач, пред?явивши позовну вимогу про визнання договору купівлі-продажу недійсним, обрала неналежний спосіб захисту порушених, на її переконання, прав. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову з огляду на невідповідність обраного позивачем способу захисту змісту порушеного права, оскільки визнання недійсним договору купівлі-продажу не забезпечить відновлення порушених, на думку Позивача, прав та їх реалізацію; доводи позивача щодо відсутності розрахунків за договором мають бути відхилені судом з огляду на положення пункту 3 оспорюваного правочину, відповідно до якого розрахунок в цій сумі грошей між сторонами цього договору проведений повністю ще до його підписання. Також у відзові на позовну заяву представник наголошує, що [PERSON] зверталася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] грошових коштів за договором купівлі-продажу від 17.06.2015\~року, а також інфляційних витрат та 3% річних, однак постановою Полтавського апеляційного суду від 28.02.2024\~року по цивільній справі № 638/5746/21 в задоволенні вказаних вимог відмовлено. Зазначає про суперечливу поведінку Позивача у справі, який протягом 5 років з дня укладення оспорюваного правочину не заявляв а ні про його фіктивність, а ні про не проведення розрахунків за ним, та лише в травні\~2020\~року звертається до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, а в квітні\~2021\~року, коли під час ролзгляду цивільної справи N? 638/6769/20, звернувся до суду з позовом про стягнення за нібито фіктивним правочином неотриманих грошових коштів. Подання через вісім з половиною років після укладення оспорюваного правочину нової позовної заяви щодо одного й того ж предмета спору й обгартування його тими ж самими обставинами, на думку Відповідача, є очевидно недобросовісною поведінкою сторони позивача та мають визнаватися судом зловживанням позивачем своїми процесуальними правами, що відповідно до ст.44 ЦПК України є підставою для залишення позову без розгляду. Також представником позивача заявлене клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки доводи Позивача про те, що строк позовної давності за цим позовом починається з 09.12.2020\~року є нікчемними, так як з цього твердження виходить, що останній з 17.06.2015\~року до 09.12.2020\~року не було відомо, що вона ще у\~2015\~році не отримала грошові кошти у сумі\~239 017,00 грн. З даним позовом [PERSON] звернулась наприкінці\~2023\~року, тобто через 8 років, а тому суд також має відмовити у задоволенні позовних вимог у зв?язку з пропуском строку позовної давності. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від представника [PERSON] адвоката Тищенка А.В. 20.08.2025 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, зазначив, що просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні просив задовольнити позов. Також в судовому засіданні розглянуто клопотання про відмову позивача від позову в частині позовних вимог щодо зобов`язання [PERSON] повернути [PERSON] РНОКПП [NUMBER] нежитлові приміщення підвальної частини №1 б, 2-:-20, 10а, 10б, 11а, І житлового будинку літ. «А-5» загальною площею 227,0 кв. метрів, розташованих за адресою: [ADDRESS] , одержані нею на виконання договору № 732 купівлі продажу від 17.06.2015, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М. Суд на місці ухвалив прийняти відмову позивача від позову та закрити провадження у справі в цій частині вимог. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників судового процесу, допитавши свідків, суд прийшов до наступних висновків. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України, частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З матеріалів справи судом встановлено, що 17.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Звєрєвим А.М. та зареєстровано в реєстрі за № 732. За умовами договору, [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність та зобов`язалась оплатити на визначених договором умовах нежитлові приміщення підвальної частин №1б, 2-:-20, 10а, 10б, 11а, І житлового будинку літ «А-5»загальною площею 227,0 кв. м., розташовані за адресою: [ADDRESS] . Нежитлові приміщення, що відчужуються, належать [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору № 4630-В-С купівлі-продажу нежитлових приміщень, орендованих фізичною особою-підприємцем [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. 01.12.2010 року, реєстровий № 4201. Продаж вчинено за суму 239017 грн. (двісті тридцять дев`ять тисяч сімнадцять гривень). Розрахунок в цій сумі грошей між сторонами за цим договором проведений повністю ще до підписання договору, згідно діючого законодавства. Сторони свідчать, що вони обізнані стосовно рівня ринкових цін на аналогічні нежитлові приміщення: за їх розсудом визначена в цьому договорі вартість саме цих нежитлових приміщень є справедливою відповідає їх дійсності. Оціночна вартість вказаних нежитлових приміщень становить 239017 грн., згідно звіту про оцінку нерухомого майна від 15.06.2015 року, виконаного ФОП [PERSON] . Згода на продаж вказаних нежитлових приміщень надана чоловіком продавця [PERSON] , справжність підпису якого на відповідній заяві засвідчив приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Звєрєв А.М. 17.06.2015 року, реєстровий №730. Сторони у присутності нотаріуса підтверджують, що на час укладення договору вони усвідомлюють наслідки і розуміють значення своїх дій, підтверджують свої наміри та керують ними, мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; не визнані судом недієздатними або обмеженими у дієздатності; їх не примушували укласти цей договір на вкрай невигідних для них умовах під впливом тяжкої обставини; уклали цей договір не під впливом помилки, обману або насильства; уклали цей договір без наміру приховати інші угоди (дії), цей договір не є фiктивним або удаваним та не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб. Сторони стверджують, що ніяких підстав для визнання в майбутньому цього правочину недійсним не має. Цей договір підписується сторонами добровільно, зміст статей законодавства, які зазначені у договорі сторонам відомі та зрозумілі. Право власності на нежитлові приміщення, переходить до [PERSON] з моменту державної реєстрації цього договору. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 352777271 від 02.11.2023 року, [PERSON] на праві приватної власності належать нежитлові приміщення підвальної частини №1б, 2-:-20, 10а, 10б, 11а І нежитлового будинку літ «А-5»за адресою: [ADDRESS] . Підставою для реєстрації права власності зазначено договір купівлі-продажу, серія та номер:732, виданий 17.06.2015 року, видавник: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Звєрєв А.М. Як зазначають позивачі, оспорюваний договір купівлі-продажу підлягає визнанню недійсним, внаслідок недодержання в момент його вчинення вимог, які встановлені законом, оскільки відповідач, всупереч зазначеному в пункті 3 вказаного договору, продавцю за цим договором [PERSON] грошей не сплачувала. Положення п. 3 статті\~3, статті\~627 ЦК України\~свідчить, що свобода договору має декілька складових. Зокрема, свобода укладання договору; у виборі контрагента, виду договору, визначенні умов договору, форми договору. При реалізації принципу свободи договору слід враховувати вимоги\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Статтею 655\~ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною першою\~статті 202 ЦК України\~передбачено,\~що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно з ч. 1ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом ч.3ст.203\~ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України\~визначено, що зміст правочину не може суперечити\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18). Відповідно до частини першої\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша\~статті 81 ЦПК України). Частинами першою-третьою\~статті 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В судовому засіданні досліджено відеозапис засідання від 09 грудня 2020 року у цивільній справі № 638/6769/20 за позовом [PERSON] , [PERSON] \~\~ до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні позивача [PERSON] , третя особа на стороні відповідачів [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна. Як зазначає позивач, зазначений запис є головним та безперечним доказом того, що відповідачка [PERSON] в категоричній формі неодноразово заявляла, що гроші за купівлю у [PERSON] нежитлових приміщень, розташованих по [ADDRESS] , в сумі 12 000 доларів США, вона сплатила не продавцю, як це вказано у пункті 3 договору купівлі-продажу, а передала на той час своєму зятю третій особі у справі [PERSON] . Судом встановлено, що відеозапис містить запис судового засідання від 09.12.2020 у справі № 638/6769/20, відповідно до якого відповідачем [PERSON] не спростовується та не заперечується сплата нею грошових коштів на виконання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень підвальної частини №1б, 2-:-20, 10а, 10б, 11а, І житлового будинку літ. «А-5», загальною площею 227,0 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що 17 червня 2015 року [PERSON] за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу передала у власність покупцю [PERSON] нежитлові приміщення підвальної частини №1б, 2-:-20, 10а, 10б, 11а, І житлового будинку літ. «А-5», загальною площею 227,0 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] . Як зазначено в п.1 договору відповідач зобов`язувалась оплатити придбані приміщення на нижчевикладених умовах. Згідно із п. 3 Договору визначено, що\~«Продаж вчинено сторонами за суму 239 017 грн. Розрахунок в цій сумі грошей між нами, сторонами за цим договором, проведений повністю ще до підписання договору, згідно діючого законодавства». Відповідно до постанови\~від 08 вересня 2020 року у справі №916/667/18\~Велика Палата Верховного Суду вказала, що включення в договір купівлі-продажу положення про одержання однією стороною від іншої грошових коштів, у тому числі до підписання договору, є звичайною діловою практикою, зокрема при укладенні договорів фізичними особами, і така практика не суперечила закону в правовідносинах, щодо яких виник спір. Тобто відповідно до змісту договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 17 червня 2015 року, а саме п. 3 договору, продаж за домовленістю сторін вчинено за 239017,00 грн., тобто отримання позивачем коштів за продані приміщення відбулось до оформлення договору. Суд звертає увагу, що укладання договору купівлі-продажу № 732 від 17.06.2025 нежитлових приміщень підвальної частини №1б, 2-:-20, 10а, 10б, 11а, І житлового будинку літ. «А-5», загальною площею 227,0 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] , укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] не міг бути укладений без підпису продавця. Відповідно до частини третьої статті 631\~ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Отже, підписуючи договір купівлі-продажу на таких умовах, які\~є чіткими\~та не дають можливості двоякого тлумачення,\~позивач, не могла не розуміти, що після його підписання, вона буде позбавлена можливості стверджувати про неотримання коштів за продані нежитлові приміщення, оскільки факт підписання нею договору сам по собі свідчить про отримання такої оплати. Крім того, під час підписання договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 17.06.2015 за № 732, у п.8 сторони в присутності нотаріуса підтвердили, що на час укладення договору вони усвідомлюють наслідки і розуміють значення своїх дій, підтверджують свої наміри та керують ними, мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; не визнані судом недієздатними або обмеженими у дієздатності; їх не примушували укласти цей договір на вкрай невигідних для них умовах під впливом тяжкої обставини; уклали цей договір не під впливом помилки, обману або насильства; уклали цей договір без наміру приховати інші угоди (дії), цей договір не є фiктивним або удаваним та не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб. Сторони стверджують, що ніяких підстав для визнання в майбутньому цього правочину недійсним не має. Цей договір підписується сторонами добровільно, зміст статей законодавства, які зазначені у договорі сторонам відомі та зрозумілі. Суд зазначає, що позивач зверталася до суду в травні\~2020\~року позовом про визнання договору купівлі-продажу від 17.06.2025 за № 732 недійсним (з\~підстав його\~фіктивності),\~та вже\~у квітні\~2021\~року,\~під час\~триваючого розгляду\~цивільної справи\~за цим\~позовом N?\~638/6769/20,\~звернулася до\~суду із\~позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про стягнення грошових коштів та відшкодування збитків за договором купівлі-продажу від 17.06.2025 за № 732. Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04.10.2023\~року, залишеним без змін постановою Другої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду Верховного суду від 06.05.2025 по цивільній справі N? 638/6769/20 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] якими в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна (з підстав його фіктивності) відмовлено. Під час розгляду вказаної цивільної справи надана оцінка посиланням Позивача що вона фактично не отримувала грошових коштів за продаж спірного майна від Відповідача, з приводу чого зазначено, що …. «Доводи касаційної скарги [PERSON] про те, що вона фактично не отримувала грошових коштів за продаж спірного майна від [PERSON] , а відповідачка посилалась на те, що передала кошти не їй, а [PERSON] , обґрунтовано спростовані апеляційним судом з посиланням на те, що ці обставини не можуть бути підставою для визнання недійсним оспорюваного договору, оскільки вони можуть свідчити про неналежне виконання умов вказаного правочину, а не про його недійсність. З метою захисту своїх прав [PERSON] не позбавлена можливості звернутися з вимогами про стягнення неотриманих нею коштів за продаж майна за договором купівлі-продажу, що вона і зробила, звернувшись до суду з вимогами у справі № 638/5746/21 (постановою Полтавського апеляційного суду від 28 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено).» Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як стверджується позивачем, вона не отримала за оплату за продані нею нежитлові приміщення, а отже на підставі ч.3 ст.692 ЦК України, у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Наведений припис не передбачає можливості продавця за своїм вибором вдатися до іншого способу захисту, зокрема не передбачає можливості визнання недійсним договору в судовому порядку, і якщо, як зазначає позивач, порушене права продавця полягає в тому, що вона не отримала грошових коштів від продавця, то способом захисту, який належним чином захистить саме це право, відповідає позовна вимога про стягнення неотриманих коштів. Зазначені висновки відповідають зробленим у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020\~року у справі N? 916/667/18 (провадження N? 12-145гс 19). Згідно із\~постановою Полтавського\~апеляційного суду\~від 28.02.2024\~року\~у цивільній\~справі N?\~638/5746/21\~відмовлено у\~задоволенні позовних\~вимог [PERSON] \~до \~ [PERSON] \~про стягнення\~грошових коштів\~за договором\~купівлі-продажу\~№ 732\~від 17.06.2015\~року № 732 від 17.06.2025 нежитлових приміщень підвальної частини №1б, 2-:-20, 10а, 10б, 11а, І житлового будинку літ. «А-5», загальною площею 227,0 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] , який позивач просить визнати недійсним, а також інфляційних витрат та 3% річних, однак в задоволенні вказаних вимог відмовлено. Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дослідивши зміст договору купівлі-продажу, який є предметом спору, наданий позивачем відеозапис та письмові докази у справі, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] ,\~третя особа\~на стороні\~позивача [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійним є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог відповідно до заяви представника відповідача суд не вбачає, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. У постанові Верховного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895св18) зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. У разі, коли суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, суд повинен відмовити у задоволенні такого позову саме з цієї підстави. За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено в позові, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі судового збору відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed