Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

У вересні 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №441448235 від 19 грудня 2020 року в розмірі 51400,56 грн, понесених судових витрат в розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 19 грудня 2020 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою [PERSON] було укладено електронний кредитний договір №441448235. Указаний договір був підписаний електронним підписом [PERSON] , відтвореним шляхом використання одноразового персонального ідентифікатора, який був надісланий на її номер мобільного телефону, що підтверджується умовами договору, реквізитами та підписами сторін. 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався на підставі додаткових угод: №19 від 28 листопада 2018 року на строк до 31 грудня 2020 року, №26 від 31 грудня 2020 року на строк до 31 грудня 2021 року, №27 від 31 грудня 2021 року на строк до 31 грудня 2022 року, №31 від 31 грудня 2022 року на строк до 31 грудня 2023 року, №32 від 31 грудня 2023 року на строк до 31 грудня 2024 року. За умовами договору факторингу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняло належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором №441448235 від 19 грудня 2020 року укладеним із відповідачкою на суму 37578,63 грн, з яких 10497,32 грн заборгованість за тілом кредиту та 27081, 31 грн заборгованість за відсотками. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого продовжувався на підставі додаткових угод №2 від 03 серпня 2021 року до 31 грудня 2022 року та №3 від 30 грудня 2022 року до 30 грудня 2024 року, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» прийняло належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників від 31 серпня 2023 року №11, в тому числі за кредитним договором №441448235 від 19 грудня 2020 року укладеним із відповідачкою на суму 51400,56 грн, з яких 10497,32 грн заборгованість за тілом кредиту та 40903,24 грн, заборгованість за відсотками. 04 червня 2025 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу №04/06/25-Ю відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до відповідачки [PERSON] згідно з договором №441448235 від 19 грудня 2020 року в сумі 40903,24 грн. Таким чином, за вказаним договором факторингу до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] по вказаному кредитному договору. Після набуття права вимоги за вказаним кредитним договором, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» не здійснювали будь-яких нарахувань за кредитним договором №441448235 від 19 грудня 2020 року укладеним із відповідачкою, заборгованість по якому на дату подачі позову залишилась незмінною в розмірі 51400,56 грн. Оскільки [PERSON] в добровільному порядку не виконує своїх зобов`язань, тому товариство змушене було звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 10 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали не надав відзив на позов в порядку, визначеному ст. 178 ЦПК України. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою [PERSON] було укладено електронний кредитний договір №441448235 відповідно до якого відповідачка отримала кредит в сумі 10500 грн умовах строковості, зворотності, платності у відповідності до умов договору. Кредитний договір підписаний електронним підписом [PERSON] , який відтворений шляхом використання нею одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону позичальника [INFO] та введений ним того ж дня, про що свідчить зміст договору, адреса, реквізити та підписи сторін. На момент укладення договору строк Дисконтного періоду користування кредитом складає 22 днів від дати отримання кредиту позичальником. Сторони погодили, що встановлений в п.1.2 Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом оплати ним протягом Дисконтного всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом, за умови, якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду (п.1.3. Договору). Протягом дисконтного періоду кредитування відповідач зобов`язаний сплатити відсотки, які нараховуються за ставкою 1,26 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом від дати видачі кредиту (п.1.4.1). За умови продовження Дисконтного періоду на умовах, визначених п.1.3 Договору, з наступного після закінчення вказаного в п.1.2 Договору строку, нарахування процентів здійснюється за Індивідуальною ставкою в розмірі 1,31 процентів в день від суми кредиту. У випадку користування кредитом після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.3 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовується з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовується правила нарахування процентів за Базовою ставкою в розмірі 1,7 процентів від суми кредиту за кожен ден користування ним, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити різницю між нарахованими відсотками за Базовою ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною ставками за весь строк користування кредитом протягом Дисконтного періоду. Зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при ненадходженні платежу відкладаються кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів після закінчення дати Дисконтного періоду. Кредитний договір підписаний електронним підписом [PERSON] , який відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону позичальника 19 грудня 2020 року та введений нею того ж дня, про що свідчить зміст договору, адреса, реквізити та підписи сторін. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі 10500 грн. Однак, [PERSON] кредит у повному обсязі не повернула у встановлений договором термін та не сплатила нараховані платежі, в тому числі і проценти за кредитним договором. 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався на підставі додаткових угод: №19 від 28 листопада 2018 року на строк до 31 грудня 2020 року, №26 від 31 грудня 2020 року на строк до 31 грудня 2021 року, №27 від 31 грудня 2021 року на строк до 31 грудня 2022 року, №31 від 31 грудня 2022 року на строк до 31 грудня 2023 року, №32 від 31 грудня 2023 року на строк до 31 грудня 2024 року. За умовами договору факторингу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняло належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором №441448235 від 19 грудня 2020 року укладеним із відповідачкою на суму 37578,63 грн, з яких 10497,32 грн заборгованість за тілом кредиту та 27081, 31 грн заборгованість за відсотками. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого продовжувався на підставі додаткових угод №2 від 03 серпня 2021 року до 31 грудня 2022 року та №3 від 30 грудня 2022 року до 30 грудня 2024 року, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» прийняло належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників від 31 серпня 2023 року №11, в тому числі за кредитним договором №441448235 від 19 грудня 2020 року укладеним із відповідачкою на суму 51400,56 грн, з яких 10497,32 грн заборгованість за тілом кредиту та 40903,24 грн, заборгованість за відсотками. 04 червня 2025 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу №04/06/25-Ю відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до відповідачки [PERSON] згідно з договором №441448235 від 19 грудня 2020 року в сумі 40903,24 грн. Таким чином, за вказаним договором факторингу до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] по вказаному кредитному договору. Після набуття права вимоги за вказаним кредитним договором, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» не здійснювали будь-яких нарахувань за кредитним договором №441448235 від 19 грудня 2020 року укладеним із відповідачкою, заборгованість по якому на дату подачі позову залишилась незмінною в розмірі 51400,56 грн. Як вбачається із розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом станом на час подання заяви становить 51400,56 грн, з яких 10497,32 грн заборгованість за тілом кредиту та 40903,24 грн, заборгованість за відсотками. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.\~202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.202ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч.1, 2\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1\~ст.626 ЦК України). В силу ч.1\~ст.628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1\~ст.634 ЦК України\~слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено\~статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7\~ст.11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12ст. 11\~ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п.6 ч.1\~ст.3 вказаного Закону\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч.1\~ст.1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.1\~ст.1048 цього ж Кодексу\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. \~ \~ \~ \~Статтею 525 Цивільного кодексу України\~визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. За приписами п.1 ч.1ст.512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1ст.513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Надані позивачем договори факторингу, додаткові угоди до них, а також витяги з Реєстрів боржників, які є додатками до цих договорів, свідчать про те, що ТОВ «Юніт Капітал» набуло у встановленому законом порядку право грошової вимоги до відповідачки за договором кредиту №441448235 від 19 грудня 2020 року укладеним із відповідачкою на суму 51400,56 грн. Отже, [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за зазначеним договором кредиту перед новим кредитором ТОВ «Юніт Капітал» у тому ж обсязі, що і перед первісними кредиторами. Ураховуючи факт підписання відповідачкою [PERSON] електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд вважає, що укладення кредитного договору №441448235 від 19 грудня 2020 року відбулось, що узгоджується зі ст.ст.6,\~627 ЦК України\~та ст.ст.11,12 Закону України «Про електронну комерцію», та останній перераховано суму кредиту в розмірі 10500 грн на банківську картку № [NUMBER] ,\~емітовану на ім`я відповідачки в АТ КБ «ПриватБанк». При цьому,\~факт отримання [PERSON] кредитних коштів в сумі 10500 грн підтверджується інформацією АТ КБ «Приват Банк» від 10 вересня 2025 року. [PERSON] , яка неодноразово продовжувала Дисконтний період, отримані кошти у визначений кредитним договором строк не повернула, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості, які доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та кредитному договорі, підлягають задоволенню і з [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість в сумі 51400,56 грн, з яких 10497,32 грн заборгованість за тілом кредиту та 40903,24 грн, заборгованість за відсотками. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2, 3 частини другоїстатті 141\~ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24 січня 2022 року у справі № 911/2737/17). Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними. Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача ТОВ «Юніт Капітал» під час розгляду справи в суді на підставі договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05 червня 2025 року здійснювалось Адвокатським бюро «Тараненко і партнери». Згідно акту прийому-передачі наданих послуг за договором №05/06/25-01 від 05 червня 2025 року сторони погодили, що адвокатським бюро у справі надано ТОВ «Юніт Капітал» такі види правової допомоги: вивчення матеріалів справи про стягнення заборгованості 2 години вартістю 1000 грн, складання позовної заяви 2 години вартістю 5000 грн, підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 1 година вартістю 500 грн, підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 1 година вартістю 500 грн. Загальна вартість наданих адвокатським бюро послуг становить 7000 грн. Ознайомлення з матеріалами справи, охоплюється послугою складення позовної заяви та подання позову до суду, тому не можуть вважатися фактично понесеними як окремий вид робіт, виконаних адвокатом, а складання адвокатського запиту та клопотання про долучення доказів не є значними за обсягом та не потребують такої кількості часу на їх підготовку. Тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу у вказані справі мають становити 5500 грн. Відповідно до вимог ст.141\~ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу у разі часткового задоволення позову, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем сплачено 2422,40 грн судового збору, заявлені позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2422,40 грн судового збору та 5500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved