Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

I.Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Покровської міської ради Донецької області, [PERSON] , про встановлення факту, що має юридичне значення. Позивач просить суд: Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [INFO] з [PERSON] , [INFO] на час його смерті, а саме з [INFO] по [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначив, що з померлим [PERSON] , [INFO] вона майже 37 років до дня його смерті постійно проживала однією сім?єю. Довгий час вони проживали однією сім`єю з [PERSON] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом робили в ній ремонт. Коли [PERSON] , захворів, вона доглядала за ним, придбала ліки займалася його лікуванням. [INFO] він помер. Усі організаційні питання та витрати на поховання [PERSON] вона взявла на себе. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] , та належала померлому на підставі Договору купівлі-продажу квартири, та земельної ділянки площею 0,0473 га, кадастровий номер 1413200000:16:098:0390, цільове призначення: для ведення садівництва розташоване: СТ «Зеленівське», 14 м.Покровська Донецька область, яка належать померлому на підставі Державного акту на права право власності на земельну ділянку ЯЕ №756681 виданого 21.09.2009 року, вартістю 150 688, 45 грн. Після смерті [PERSON] позивач звернулась до приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Донецької області Шевера О.С., та отримала пояснення, що вона не є родичем померлого, не перебувала у зареєстрованому в шлюбі з померлим, але проживала з ним більше п`яти років до часу відкриття спадщини однією сім`єю, порадила звернутися до суду для встановленя в судовому порядку факту проживання з померлим однією сім`єю. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є його син [PERSON] , який не подав заяву про прийняття спадщини. II. Заяви, клопотання позивача, відповідача, третьої особи. В судове засідання позивач [PERSON] , та її представник [PERSON] , не з`явились, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та відсутністю його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю, зазначив, що визнає у повному обсязі та не заперечує на їх задоволені. В судове засідання представник відповідача Покровської міської ради Донецької області не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. В судове засідання представник відповідача Покровської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. III. Процесуальні дії по справі. 17 лютого 2025 року ухвалою суду відкрито провадження по справі. 17 лютого 2025 року ухвалою суду клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано від Приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Донецької області Шевера О.С. належним чином завірену копію спадкової справи померлого [INFO] у місті Покровськ, Донецької області [PERSON] , [INFO] . 15 серпня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Як вбачається з свідоцтва про смерть, виданого 16 серпня 2021 року Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис № 1005 (а.с.34). Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №77377050 від 19.09.2024 року видана Приватним нотаріусом Шевера О.С., вбачається, що спадкова справа не заводилася (а.с.61). Відповідно до довідки №16781 від 25.11.2021 року, яка видана Відділом реєстрації місця прожиння фізичних осіб Покровської міської ради Донецької області, вбачається, що [PERSON] [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 13.09.2021 року по день смерті. Помер [INFO] . Знятий з реєстраційного обліку 30.09.2021 року (а.с.9). Відповідно до акту № 01-12/7974 від 28.12.2021 року, виданого Комунальною установою Покровського координаційного комітету самоорганізації населення, інспектором О.І. Іваницькою, за підписом двох сусідів [PERSON] , [PERSON] , зазначено, що « [PERSON] , 1955 года рождения, зарегистрированной с 07.07.1993 года и проживающей по настоящее время по адресу: [ADDRESS] в том, что совместно с ней был зарегистрирован, проживал одной семьей и вел совместнное хазяйство [PERSON] 1958 года рождения по адресу: [ADDRESS] с 13.09.1994 года по день его смерти [INFO] », мовою оригіналу (а.с.10). Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення Цивільного Кодексу України та Сімейного Кодексу України. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. У частинах першій, другій, четвертій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України). Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання осіб сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність у осіб особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо. Належними та допустимими доказами проживання осіб однією сім`єю відповідно до вимог статей 77-78 ЦПК України є, зокрема: довідки з місця проживання; свідчення свідків; спільні фото, листи ділового та особистого характеру тощо; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що особи вважали себе сім`єю, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. На підтвердження факту спільного проживання [PERSON] , надала суду лише: довідку №16781 від 25.11.2021 року та Акт №01-12/7974 від 28.12.2021 року відповідно до яких [PERSON] , з 13 вересня 1994 року по 05 серпня 2021 року проживав однією сім`єю із [PERSON] . Отже, обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18), та Верховним Судом у постановах від 08 травня 2024 року у справі № 216/5984/21 (провадження № 61-15465св23); від 09 січня 2020 року у справі №186/421/17 (провадження №48280св18); від 09 червня 2021 року у справі №346/5702/18 (провадження №61-17111св20) та від 01 вересня 2021 року у справі №523/9720/17 (провадження №61-7715св21). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Надані позивачем докази є недостатніми для підтвердження факту проживання позивача та [PERSON] , однією сім`єю та ведення ними спільного господарства. Отже, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту проживання позивача і [PERSON] , однією сім`єю з 01 січня 2004 року по 05 серпня 2021 року. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). VI. Розподіл судових витрат. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed