Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Сакун Інна Анатоліївна, звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», в якому просить зняти обтяження за № 36342935, всього рухомого та нерухомого майна [PERSON] , накладеного згідно постанови про арешт майна боржника державним виконавцем Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у ВП [NUMBER]. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що з 27.06.2014 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на грошові кошти, що знаходяться на карткових рахунках відкритих у АТ КБ «Приватбанк», на загальну суму 316510,08 грн. У визначений законодавством термін, вона звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Прилуцького районного нотаріального округу Варзагер С.В., у зв`язку з чим була заведена спадкова справа №32/2024. Приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 01.05.2025, яка складається з вкладів на загальну суму 316510,08 грн., що знаходяться на карткових рахунках відкритих у АТ КБ «Приватбанк». Після звернення до банку щодо виплати спадкових коштів, їй було відмовлено, оскільки на рахунках спадкодавця наявні обмеження (арешт). При зверненні до Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) встановлено, що у Державному реєстрі речових прав міститься чинний запис про обтяження всього нерухомого майна [PERSON] , номер обтяження 36342935, накладений під час примусового виконання виконавчого напису №6619 від 23.07.2019, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» боргу в сумі 77603,43 грн., на підставі постанови ВП [NUMBER] від 29.10.2019. Таким чином наявність чинного запису про обтяження, порушує її права як спадкоємця, оскільки унеможливлює отримання належного їй спадкового майна, відтак просить позов задоволити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.09.2025 відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 11.09.2025 представник відповідача Рибак Н.І. подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що 25.07.2018 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №Z62.19744.004137757. Проте, [PERSON] у встановлений строк зобов`язання за кредитним договором не виконав, з огляду на що 23.07.2019 за заявою АТ «Ідея Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис за №6619, про стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, включаючи витрати на вчинення такого. 16.08.2019 Тетіївським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області було відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №6619 від 23.07.2019. 11.06.2020 Тетіївським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) виконавче провадження [NUMBER] щодо примусового виконання виконавчого напису №6619 від 23.07.2019, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу. 25.07.2023 АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» (Фактор) укладено договір факторингу №25/07, у відповідності до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ», а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОНАТІ» прийняло права вимоги та в їх оплату зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу, ТОВ «ФК «Сонаті» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Z62.19744.004137757 від 25.07.2018. Таким чином, по кредитному договору відбулась заміна кредитора з АТ «Ідея Банк» на ТОВ «ФК «Сонаті», відтак АТ «Ідея Банк» не є належним відповідачем у справі. З огляду на зазначене просить відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 07.10.2025 розгляд справи відкладено та надано позивачу термін на підготовку та скерування відповіді на відзив. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Виклик сторін до суду був здійснений шляхом скерування судових повісток на їх поштові та електронні адреси. Позивач не подала відповіді на відзив та інших заяв (клопотань) до суду від неї не надходило. Представник третьої особи не скористався правом на подачу письмових пояснень, заперечень на позовну заяву, на адресу суду не скерував. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.06.2014, [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . /а.с.7/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 04 січня 2024 року Ічнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №4. /а.с.6/. Приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Варзагер С.В., після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі заяви його дружини [PERSON] про прийняття спадщини за законом, заведена спадкова справа №32/2024. Останній 01.05.2025 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яка складається з вкладів на загальну суму 316510,08 грн., що знаходяться на карткових рахунках відкритих у АТ КБ «Приватбанк». /а.с.8/. Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 16.05.2025 №20.1.0.0.0/7-250514/60209-БТ, за результатами розгляду запиту [PERSON] щодо виплати спадкових коштів, останній відмовлено, оскільки на рахунках спадкодавця наявні обмеження (арешт). /а.с.9/. Як вбачається з листа Тетіївського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області (далі Відділ) від 05.08.2025 №50113, на примусовому виконанні у Відділі перебували виконавчі провадження [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису №6619 від 23.07.2019, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» боргу в сумі 77603,43 грн. 26.05.2022 на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову ВП [NUMBER] про повернення виконавчого документу стягувачу. При перевірці даних АСВП встановлено, що у Державному реєстрі речових прав міститься чинний запис про обтяження всього нерухомого майна [PERSON] , номер обтяження 36342935, накладений під час примусового виконання виконавчого напису №6619 від 23.07.2019, на підставі постанови про арешт майна боржника ВП [NUMBER] від 29.10.2019. Зазначену постанову винесено з урахуванням вимог ч.3 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження». /а.с.11-12/. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (див.: висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18). Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Як вбачається з матеріалів справи, станом на день подачі позивачем позовної заяви до суду, а саме 02.09.2025, відбулась заміна кредитора (стягувача) з АТ «Ідея Банк» на ТОВ «Фінансова компанія «Сонаті», відповідно до договору факторингу №25/07 від 25.07.2023. Відповідно до витягу з додатку №1 до договору факторингу №25/07 від 25.07.2023 реєстру боржників №1, ТОВ «ФК «Сонаті» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Z62.19744.004137757 від 25.07.2018. /а.с.27-28, 32/. Позивачем не подано до суду клопотання (заяви) про заміну первісного відповідача належним відповідачем. Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача. У постанові від 29.08.2024 Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №127/11246/21 виснував «якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обгрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть». Враховуючи наведені вище обставини та законодавство, яке регулює відповідні правовідносини, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з пред`явленням позовних вимог до неналежного відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача. Відтак судовий збір необхідно залишити за позивачем, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed