Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Представник позивача адвокат Волошин І.В. звернувся до суду із позовом до відповідача, у якому просить : стягнути з такого у користь позивача 22\~610 грн. безпідставно отриманих грошових коштів. В обґрунтування позову, зокрема зазначено, що в листопаді 2021 році позивач перерахував на картковий рахунок відповідача [PERSON] грошові кошти на загальну суму 22\~610 грн. з призначення платежу : поповнення картки по номеру, однак жодних правовідносин між сторонами не існувало та будь-яких договорів щодо оплати робіт або надання послуг укладено не було. 31.10.2024 позивач надіслав на адресу відповідачу вимогу про повернення грошових коштів в розмірі 22\~610 грн., протягом трьох днів, у зв`язку з безпідставністю їх набуття. Лист було відправлено через АТ « Укрпошта» цінним листом з описом вкладення. Однак, на дану вимогу відповідач не реагував. Також на день звернення до суду грошові кошти позивачу не повернуті. 01.08.2025 справу передано головуючій судді. 05.08.2025 відкрито провадження у справі. 22.08.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення. У таких зазначено, що спірні кошти не пов`язані із жодними договірними відносинами. У відповідача виникло зобов`язання перед позивачем повернути майно, яке є безпідставно набутим. 05.09.2025 відповідач подав заяву про розгляд справи без участі. Позовні вимоги не визнає. Разом з тим, подав відзив на позов. В обґрунтування такого, зокрема зазначено, що переказ грошових коштів мали б підтверджувати квитанції. Незрозумілим є те, звідки позивачу відомо рахунок відповідача. Немає доказів звернення до банку про помилкове проведення грошових коштів та відміну фінансової операції. Грошові кошти були ціленаправленні на рахунок відповідача, відтак позивач не може стверджувати про безпідставно набуте майно, так мабуть існував усний договір. Разом з тим, [PERSON] з позовом мав звернутися не пізніше листопада 2024 року, у межах строку позовної давності. 05.09.2025 від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності, оскільки строк такої сплинув у листопаі, а позивач звернувся до суду 01.08.2025. 22.09.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення. У таких, зокрема зазначено, що факт перерахування коштів підтверджується наданими квитанціями строк позовної давності з 24.02.2025 по 04.09.2025 був призупинений у зв`язку з воєнним станом. 23.09.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення. У таких, зокрема зазначено, що факт перерахування коштів не підтверджується фіскальними квитанціями. 26.09.2025- представником позивача подано клопотання про долучення квитанцій. 08.10.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення, де зокрема зазначено, що позивач швидше оплатив за придбану річ з оголошень інтернет-ресурсів, тож не може погодитись, що кошти були безпідставно набуті. Позивач неодноразово поповнив рахунок і не в один день, але так і не вказав на обставини, що передували таким поповненням. Представник позивача адвокат Волошин І.В. позовні вимоги підтримав з мотивів та підстав, що викладені у позові. Позов просив задоволити. Відповідач подав заяву про розгляд без участі. Вислухавши вступне слово представника позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку: Згідно із квитанціями АТ «КБ «ПриватБанк», від 11.11.2021 на картку [PERSON] [PERSON] , були перераховані грошові кошти, а саме : о 16:19 год. 4999 грн., о 16:22 год. 4999, о 16 :24 год. 4999 грн., о 16 :26 год. - 4999 грн., а також 13.11.2021 о 14:12 2655 грн. цільове призначення поповнення картки по номеру, що в загальному становить 22\~651 грн. 30.10.2024 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення безпідставно набутих грошових коштів в сумі 22\~610 грн. ( а.с. 6-7). Так, відповідно до\~ст.11 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до\~ст. 14 ЦК України\~цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень\~глави 83 ЦК України\~(пункти 28, 29, 30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, пункт 27 постанови Верховного Суду від 29.01.2019 у справі №922/536/18). Характерною особливістю кондиційних зобов`язань є те, що ці зобов`язання можуть виникати і з дій, і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Важливо те, що у кондиційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондиційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої особи (потерпілого); таке набуття чи збереження відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. За змістом приписів\~глави 83 ЦК України\~для кондикційних зобов`язань характерним є приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке він безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та в постанові від 23.02.2022 у справі № 642/6034/19. Відповідно до\~ст. 1213 ЦК України\~набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. За змістом частини першої статті 1212\~ЦК України\~безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Згідно із ч.1\~ст.177 ЦК України\~об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова ч.1\~ст.1212 ЦК України\~звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi\~ст.1212 ЦК України\~тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,ст. 1212 ЦК України\~може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Така правова позиція висловлена в постанові КЦС Верховного Суду від 06.10.2021 у справі №623/363/20. Позивачем доведено, що він перерахував грошові кошти в сумі 22\~651 грн. на рахунок відповідача, які останнім не були повернуті. Матеріали справи не містять доказів щодо повернення повністю або частково суми перерахованих коштів позивачу, відповідачем таких не надано, наявності такого обов`язку не спростовано, що в силу положень статей\~12,\~81 ЦПК України\~є його процесуальним обов`язком. За таких обставин, оцінивши докази, встановивши характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів є обґрунтованим та таким підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки між сторонами будь-яких договорів не укладалось та відповідачем не були спростовані належними і достатніми доказами у справі доводи, викладені в позовній заяві, зокрема щодо підстав отримання грошових коштів в сумі 22\~610 гривень. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, то слід зазначити наступне. Положеннями\~статті 267 ЦК України\~визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно зі\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язують його початок. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Статтею 257 ЦК України\~встановлено, що загальний строк позовної давності для захисту порушеного права встановлено тривалістю у три роки. Частинами 4, 5\~статті 267 ЦК України\~передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, та буде встановлено, що цей строк пропущено без поважних причин, суд на підставі\~статті 267 ЦК України\~ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту. Перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Дана позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 10 квітня 2019 року у справі № 6/8-09, від 04 червня 2018 року у справі № 920/225/17, від 25 січня 2018 року у справі № 910/7394/17. Так, звернення з даним позовом мало місце 01.08.2025, переказ коштів на карту відповідача позивачем, зокрема відбувався 1-13.07.2021. З 24 лютого 2022\~року Указом Президента України № 64/2022\~в Україні введено воєнний стан, який діє до сьогодні. Відповідно до пункту 19\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим\~Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Пункт 19 був виключений на підставі\~Закону України «Про внесення зміни до розділу « Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 04.09.2025. Отже, строк звернення до суду з відповідною позовною вимогою у даній справі пропущено не було, у зв`язку з чим у даному випадку відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності за заявою відповідача. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 968,96 гривень ( судовий збір).

Outcome: approved