Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

07 серпня 2025 року адвокат Бегеба Н.М. в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області та просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] .. В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.10.2024 року, після смерті якої відкрилася спадщина за заповітом. Будучи єдиним спадкоємцем після смерті матері, [PERSON] звернулася до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори для оформлення її спадкових прав за заповітом, однак їй було відмовлено в оформлені спадкових прав щодо житлового будинку по [ADDRESS] , у зв`язку відсутністю правовстановлюючих документів на будинковолодіння, тому [PERSON] вимушена звернутись до суду для захисту її спадкових прав та інтересів. 07 серпня 2025 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області відкрито загальне позовне провадження у справі та вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 27 серпня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не подавав, а тому суд вирішив розгляд справи проводити за його відсутності. Представник позивача адвокат Бегеба Н.М. в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, однак подала до суду клопотання яким просить розгляд справи здійснити без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направила, однак від представника за довіреністю було подано заяву, якою останній просив розгляд справи здійснити без участі представника міської ради. При розгляді справи щодо задоволення позовних вимог не заперечує. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України). Статтею 328 ЦК України\~передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суду при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно належить встановити: факт смерті спадкодавця, коло спадкоємців, наявність (відсутність) заповіту, факт прийняття спадщини, наявність спадкового майна. Судом встановлено,\~що [INFO] в\~с.Раштівка,\~Хмельницького р-н.,\~Хмельницької області\~померла мати\~позивача \~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~після смерті\~якої відкрилась\~спадщина за\~заповітом,\~до складу\~якої також\~увійшов житлового\~будинку по\~ [ADDRESS] ,\~спадкоємцем якого\~є позивач\~ [PERSON] . Інших спадкоємців, в тому числі тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, суд не встановив. [PERSON] будучи єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] , звернулася до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори для оформлення її спадкових прав за заповітом, та успадкувала дві земельні ділянки, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.07.2025 року зареєстрованого в реєстрі за №1-857 та зареєстрованого в реєстрі за №1-858, а також недоотриману пенсію, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.07.2025 року зареєстрованого в реєстрі за №1-859 . Однак, згідно відповіді на звернення №1101/02-14 від 17.07.2025 року [PERSON] державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т. відмовлено в оформлення її спадкових прав за заповітом після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що нею не було надано документа, що підтверджує право власності на даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за вищезазначеною адресою та згідно довідки виданої Староостянтинівським бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації Хмельницької області від 16.04.2021 року за №350 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , право власності не зареєстроване, а тому неможливо дотриматись п.4.14 та п.4.15 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». Зазначені обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються: копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 06.02.1971 року; копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28.02.1989 року, згідно якого вбачається, що [PERSON] після укладення шлюбу із [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] »; копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.10.2024 року; копією технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 12.05.2025 року, копією спадкової справи №84/2025 від 06 лютого 2025 року до майна померлої [INFO] [PERSON] .. Крім того, з наявної в матеріалах справи довідки з по господарської книги виданою Великомацевицьким старостинським округом №15-10/59 від 29.07.2025 року, судом встановлено, що згідно записів погосподарської книги №2 с.Раштівка, за період на 2016-2020 роки, в домогосподарстві за особовим рахунком № [NUMBER] , за адресою [ADDRESS] головою домогосподарства зазначено [PERSON] , [INFO] . За домогосподарством рахується: 0,25 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель, 0,60 га для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до довідки №350 від 16.04.2021 року виданої Старокостянтинівським БТІ ОР, судом встановлено, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] , не зареєстровано в Старокостянтинівському бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації. Згідно довідки з по господарської книги виданою Великомацевицьким старостинським округом №15-10/76 від 21.10.2025 року, судом встановлено, що згідно по господарської книги №3 с.Раштівка, за 1991-1995 року домогосподарство за особовим рахунком № [NUMBER] ( [ADDRESS] . Належало до суспільної групи домогосподарства «робітничий двір», в якому значилась зареєстрована [PERSON] , [INFO] . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Так, у відповідності до законодавства, діючого до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність», права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з ст.13 Закону Української РСР «Про сільську раду депутатів трудящих Української РСР» 1968 року зі змінами на вказані ради було покладено обов`язок здійснення обліку населення та ведення за встановленими формами погосподарських книг. Таким чином, записи у погосподарських книгах, визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на житлові споруди. Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах є Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду 04.11.2021 року в справі № 452/888/19 (провадження № 61-5247св20) зазначено, що: «відповідно до статті 563 ЦК Української РСР в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. Правила цієї статті застосовуються також при спадкоємстві майна в господарстві громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сільському господарстві. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК Української РСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим». Оскільки спірний житловий будинок з господарськими спорудами відносився до суспільної групи робітничий двір, тому положення статей 120, 123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Він не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав застосування до правовідносин у цій справі норм ЦК УРСР 1963 року, у тому числі за аналогією закону. Враховуючи, те що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [PERSON] за життя набула у встановленому законом порядку, її право власності підтверджено належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку, що за позивачем в порядку спадкування за заповітом належить визнати право власності на вказане нерухоме майно. За таких обставин, враховуючи, що наявні достатні правові підстави для визнання права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за позивачем та враховуючи, що іншого шляху для захисту спадкових прав позивач не має, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується\~частиною дев`ятою статті 141\~ЦПК України та такими засадами цивільного судочинства,як справедливість та верховенство права, тому враховуючи, що фактична втрата спадкодавцем правовстановлюючого документа на спірне майно призвело до відповідних негативних правових наслідків та\~послугувало підставою для виникнення спору,який\~виник не внаслідок винних дій відповідача, який проти позову не заперечував, будь - яких дій, які б порушували право позивача на оформлення спадщини не вчиняв, тому суд покладає судові витрати у виді судового збору на позивача незалежно від результатів вирішення спору та підстав для їх стягнення з відповідача не вбачає. На підставі ст.ст.1216-1218, ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України та

Outcome: approved