Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр», в особі свого представника Рассказова Д.І., через систему «Електронний суд» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором (оферти) №\~15.04.2024-100000031 від 15.04.2024 в загальній сумі 17 370 грн та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 15.04.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №\~15.04.2024-100000031, на підставі якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 6 000 грн строком на 65 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом. Внаслідок порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів за нею утворилась заборгованість, розмір якої станом на 18.06.2024 складає 17 370 грн, з яких 6 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8 370 грн - заборгованість за процентами, 3 000 грн заборгованість за неустойкою. Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 17\~370 грн та судовий збір по справі. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.07.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк на усунення зазначених в даній ухвалі недоліків, - сім днів з дня її отримання. На виконання ухвали суду представником позивача ТОВ «Споживчий центр» Рассказовим\~Д.І. 17.07.2025 подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.07.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Рассказов Д.І. в судове засідання не з`явилась, в прохальній частині позовної заяви зазначив, що просить проводити розгляд справи без участі позивача та його представника за наявними у матеріалах справи доказами. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку за адресою реєстрації місця проживання, яка повернулась до суду у зв`язку відсутністю адресата за вказаною адресою. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом направлення смс-повідомлення (доставлено 08.08.2025 та 19.09.2025). Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані позивачем докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «Споживчий центр» (кредитодавцем) та [PERSON] (позичальником) 15.04.2024 укладено в електронній формі кредитний договір № 15.04.2024-100000031, який підписаний відповідачем електронним підписом\~одноразовим ідентифікатором Е555. Згідно умов вищевказаного договору кредитор надає позичальнику грошові кошти у розмірі 6 000 грн, зі строком користування кредитом\~62 дні з дати надання кредиту та датою повернення кредиту 15.06.2024, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2 % за один день користування кредитом (процентна ставка економ), яка застосовується протягом первинного періоду та 2,5 % за один день користування кредитом (процентна ставка стандарт), яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім періоду застосування процентної ставки економ. На виконання умов вказаного договору кредитні кошти в розмірі 6 000 грн 15.04.2024 були перераховані відповідачу на платіжну картку № [NUMBER] , яка зазначена в договорі, як засіб електронного платіжного засобу позичальника, що підтверджується квитанцією № 2450031787 від 15.04.2024. В подальшому, між ТОВ «Споживчий центр» (кредитодавцем) та [PERSON] (позичальником) укладено додатковий договір до кредитного договору від 17.04.2024, який підписаний відповідачем електронним підписом\~одноразовим ідентифікатором К873, згідно умов якого строк кредиту становить 65 днів з дати надання кредиту та датою повернення кредиту 18.06.2025. Відповідачем були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме проведено часткове погашення заборгованості на загальну суму 360 грн, що відображено позивачем у розрахунку заборгованості. Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №\~15.04.2024-100000031 від 15.04.2024 та детального розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, наданим позивачем на виконання ухвали суду від 09.07.2025, розмір заборгованості відповідача станом на 18.06.2024 складає 17 370 грн, з яких 6 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8 370 грн - заборгованість за процентами, 3 000 грн - заборгованість по неустойці. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за кредитним договором № 15.04.2024-100000031 від 15.04.2024, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 ЦК України. Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст.\~202\~ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.\~203\~ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст.\~205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст.\~639\~ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1 ч. 5 ст.\~3\~Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України). Згідно ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.\~1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 509 ЦК\~України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно\~ст.\~1049\~ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір № 15.04.2024-100000031, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е555. На підставі такого договору відповідачем 15.04.2024 отримані кредитні кошти в розмірі 6 000 грн, які вона зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, але в порушення умов договору не зробила цього. Водночас, відповідачем були здійснені заходи, спрямовані на визнання бору, а саме проведено часткове погашення заборгованості на загальну суму 360 грн, що відображено позивачем у розрахунку заборгованості. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення із відповідача відсотків у розмірі 8\~370 грн та неустойки у розмірі 3 000 грн, то слід зазначити наступне. На момент укладення вказаного вище кредитного договору сторонами у справі дійсно було погоджено сплату відповідачем процентів за користування кредитом у розмірі 2 % за один день користування кредитом (процентна ставка економ), яка застосовується протягом первинного періоду та 2,5 % за один день користування кредитом (процентна ставка стандарт), яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім періоду застосування процентної ставки економ. Разом із цим, 24.12.2023 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №\~3498-ІХ (далі - Закон України №\~3498-ІХ), яким, серед іншого, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» №\~1734-VIII (далі - Закон України №1734-VIII). \~Зокрема, ч. 5 ст. 8 Закону України №\~1734-VIII, яка визначає реальну річну процентну ставку, денну процентну ставку та загальну вартість кредиту для споживача, передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1734-VIII передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів (з 24.12.2023 до 22.04.2024) - 2,5\~%; протягом наступних 120 днів (з 23.04.2024 до 20.08.2024) - 1,5\~%. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку що умови договору про надання кредиту в частині розміру денної процентної ставки, що перевищує вказану вище є нікчемними. При цьому, дійсність умов про надання кредиту в частині платності кредиту, зобов`язання позичальника сплатити проценти за користування кредитом суд сумніву не піддає. Ураховуючи наведене, суд вважає, що розмір процентів, які слід стягнути з відповідача на користь позивача за користування кредитом за 65 календарних днів, становить суму 6 090 грн, які розраховані таким чином: за період з 15.04.2024 до 22.04.2024 за процентною ставкою 2\~%, що становить 960 грн; за період з 23.04.2024 до 18.06.2024 за процентною ставкою 1,5 %, що становить 5 130 грн. Законом України\~від 15.03.2022\~№ 2120-IX\~«Про внесення\~змін до\~Податкового кодексу\~України та\~інших законодавчих\~актів України\~щодо дії\~норм на\~період дії\~воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого,\~розділ «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» Цивільного кодексу\~України пунктом 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки неустойка за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 3 000 грн нарахована відповідачу в період дії в Україні воєнного стану, тобто в період коли відповідач є звільненим від сплати такої неустойки, підстави для її стягнення із відповідача на користь позивача відсутні. За таких підстав позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення на суму 11 730 грн, яка включає заборгованість за основною сумою боргу 5 640 грн та заборгованість за відсотками 6 090 грн. При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.\~12,\~81 ЦПК України\~відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2 422 грн 40 коп. Оскільки позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, то на підставі ч. 1, 2\~ст.\~141 ЦПК України\~до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1 635 грн 85 коп. (пропорційно до задоволених позовних вимог із розрахунку: 2 422 грн 40\~коп. /сума плаченого судового збору/ х 67,53 % /відсоток на який задоволено позовні вимоги/ = 1 635 грн 85 коп.). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial