Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС надійшли матеріали позовної заяви Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором 617223325 у розмірі 111317,93 гривень, з яких: 64578,92 гривень прострочене тіло кредиту; 19912,85 гривень відсотки за користування кредитом; 25830,91 гривень тіло кредиту; 995,25 гривень відсотки за прострочене тіло кредиту. Крім цього позивач просив стягнути з відповідача на свою користь витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 гривень. Позовна заява обґрунтована тим, що 30.01.2019 між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] укладена угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 617223325. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за Кредитним договором, яка станом на 12.03.2024 становить 111317,93 гривень, з яких: 64578,92 гривень прострочене тіло кредиту; 19912,85 гривень відсотки за користування кредитом; 25830,91 гривень тіло кредиту; 995,25 гривень відсотки за прострочене тіло кредиту. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.03.2025 позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлений десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали про залишення позову без руху. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.04.2025 позивачу продовжений строк для усунення недоліків позовної заяви та встановлений строк для усунення недоліків десять днів з дня отримання копії ухвали суду про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви. 07.05.2025 до суду чеерез підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано уточнену позовну заяву з доказами її направлення відповідачу. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21.05.2025 відкрите провадження та призначений розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 12.08.2025. У судове засідання 12.08.2025 сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. 27.05.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від представника позивача Альховської І.Б. надійшла заява, в якій позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань або відзиву до суду не надходило. Розгляд справи відкладений на 16.10.2025. У судове засідання 16.10.2025 сторони не з`явилися, про дату ,час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявні заява від позивача про розгляд справи у відсутності представника АТ «Сенс Банк». Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв, клопотань або відзиву до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Суд вжив всіх заходів для забезпечення належного сповіщення відповідача про судовий розгляд, однак останній до суду не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, не подав відзив на позовну заяву. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про необхідність розглядати справу по суті за відсутності відповідача, повідомленого про дату, час і місце розгляду справи належним чином, за правилами заочного розгляду справи та на підставі наявних у справі доказів (ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України). У зв`язку з неявкою у судові засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України 16.10.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав проголошення судового рішення до 28.10.2025. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши оцінку доказам, наявним у справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення\~цивільних\~прав\~та\~обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України). Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Положеннями ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 1055 ЦК України встановлює вимоги до форми кредитного договору, зокрема кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Суд встановив, що 22.01.2019 [PERSON] та АТ «Альфа Банк» уклали угоду №617223325 про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії. Згідно з Офертою на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії, [PERSON] запропонував АТ «Альфа Банк» укласти Угоду про обслуговування Кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк». Оферта містить запропоновані умови надання Кредитної лінії: - ліміт Кредитної лінії у розмірі 200000,00 гривень; процентну ставку за користування Кредитною лінією для торгових операцій у розмірі 35,99 % річних та/або операцій зняття коштів готівкою 35,99 % річних. Тип процентної ставки фіксована. Розділом ІV Оферти запропоновані умови сплати платежів, визначених Угодою/Договором. Відповідно до Акцепту пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної кредитної лінії Банк прийняв пропозицію [PERSON] на наступних умовах: тип кредиту - кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту - кредитна картка «Максимум»; мета кредиту - для особистих потреб; для клієнта випущена міжнародна платіжна карта Ultra строком дії 3 (Три) роки з моменту випуску; ліміт кредитної лінії у розмірі 200000,00 гривень. Процентна ставка за користування кредитною лінією для торгових операцій складає 35.99 % річних та/або операцій зняття коштів готівкою 35.99% річних. Тип процентної ставки - фіксована. Сума кредиту, що може бути доступна клієнту в будь-який час протягом строку дії кредитної лінії та угоди у межах ліміту кредитної лінії, вказаного в цьому акцепті пропозиції на укладення угоди повідомляється банком клієнту у порядку, визначеному договором. Зобов`язання банку щодо надання кредиту є відкличними безризиковими. Також в матеріалах справи наявна заява (акцепт) № 248.617223325.111 про прийняття пропозиції укласти договір страхування, відповідно до якої 22.01.2019 між [PERSON] та ПрАТ «СК «Альфа страхування» укладений договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток. До матеріалів справи доданий Витяг з державного реєстру банків, з якого вбачається, що 01.12.2022 був зроблений запис у Держаному реєстрі банків про право юридичної особи, філії іноземного банку в Україні на здійснення банківської діяльності про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21) від 25.05.2021 належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній станом на момент укладення договору) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. У п. п. 73, 74 постанови від 15.06.2023 у справі № 910/15023/21 Верховний Суд відзначає, що виписки з особового рахунка клієнта банку (банківські виписки з рахунку позичальника) є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 910/10254/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16143/18, від 26.02.2020 у справі № 911/1348/16, від 19.11.2020 у справі № 910/21578/16, постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 21.09.2022 у справі № 381/1647/21, від 07.12.2022 у справі № 298/825/15-ц). Отже, виписки з особових рахунків є документом, який суду необхідно оцінити відповідно до вимог процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору, позики або надання фінансової допомоги тощо. Тобто, належним доказом перерахування позивачем відповідачу коштів є відповідні розрахункові документи, банківські виписки або інші первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». У матеріалах справи наявна виписка по рахунку з кредитною карткою за період з 30.01.2019 по 12.03.2024 [PERSON] за договором №617223325, з якої вбачається наявність заборгованості відповідача на кінцеву дату виписки в розмірі 111317,93 гривень. Суд вважає надану позивачем виписку про рух коштів по картці відповідача належним та допустимим доказом отримання відповідачем коштів у кредит. З наданого банком розрахунку заборгованості відповідача за договором № 617223325 станом на 12.03.2024 у відповідача наявна заборгованість за наданим кредитом у розмірі 111317,93 гривень, з яких: прострочка тіла кредиту 64578,92 гривень; 19912,85 гривень відсотки за користування кредитом; 25830,91 гривень тіло кредиту; 995,25 гривень овердрафт (несанкціонована заборгованість). Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, надати докази на спростування тверджень, наведених у позовній заяві, подати контррозрахунок заборгованості. Докази оплати відповідачем заборгованості у матеріалах справи відсутні. Досліджені під час розгляду справи докази є належними та допустимими, у своїй сукупності достатніми для висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До матеріалів справи долучена копія меморіального ордеру №463547 від 03.01.2025 про сплату позивачем судового збору у розмірі 2422,40 гривень. При відкритті провадження у справі суд встановив надходження та зарахування коштів до спеціального фонду державного бюджету. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2422,40 гривень. З огляду на перебування судді у відпустці з 03.11.2025 до 07.11.2025 включно, з урахуванням вихідних днів, повний текст рішення складений 14.11.2025.

Outcome: approved