Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

Адвокат Вуйка В.А. в інтересах [PERSON] , [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа Голосіївський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що [PERSON] , є матір`ю дитини жіночої статі - [PERSON] , яка народилась [INFO] в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим. Заявники у шлюбі, зареєстрованому на підконтрольній території України, не перебувають, однак 17.08.2022 [PERSON] визнав своє батьківство щодо [PERSON] . Заявники не можуть зареєструвати народження дитини відповідно до вимог чинного законодавства та отримати свідоцтво про народження, оскільки медичні документи про народження було видано на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту народження дитини потрібно з метою отримання свідоцтва про її народження. Просив встановити факт народження дитини жіночої статі - [PERSON] , яка народилась [INFO] в м. Сімферополь Автономної Республіки Крим Україна у матері [PERSON] , [INFO] , громадянки України. Відповідно до вимог ст. 126 СК України внести відомості про батька до актового запису про народження, а саме, по батькові вказати за власним іменем батька - [PERSON] , присвоїти їй прізвище батька - [PERSON] . Вказати в свідоцтві про народження відповідно до вимог ч. 1 ст. 126 СК України, що батьком дитини є [PERSON] , [INFO] , громадянин України. 08.10.2025 постановлено ухвалу про залишення заяви без руху. 23.10.2025 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку окремого провадження. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник заявників адвокат Вуйка В.А. просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно з копією паспорта громадянина України [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Суботник, Джанкойського району, Автономної Республіки Крим, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією паспорта громадянина України [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , уродженець смт. Октябрське, Красногвардійського району, Автономної Республіки Крим, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З виписного епікризу, виданого медичною установою на тимчасово окупованій території України, встановлено, що [PERSON] [INFO] о 11:35 год. в медичному закладі м. Сімферополя народила дівчинку. [PERSON] народилася [INFO] у м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим Україна, батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 17.08.2022 серії [NUMBER] , виданого установою на тимчасово окупованій території України. Відповідно до свідоцтва про встановлення батьківська від 17.08.2022 серії [NUMBER] , виданого установою на тимчасово окупованій території України, встановлено, що [PERSON] визнаний батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1 ст. 317 ЦПК України встановлено, що заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (ч. 1 ст. 122 СК України). Частинами другою, третьою статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий цими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Матеріали справи не містять доказів, що заявники на день народження дитини перебували в шлюбі, зареєстрованому відповідно до норм чинного законодавства України, оскільки до суду не надано доказів про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану в України. Порядок визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, передбачено у статті 125 СК України. За вимогами вказаної статті якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. У статті 126 СК України, яка визначає походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, закріплено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (стаття 128 СК України). Частиною 1 ст. 144 СК України передбачено, що батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. У постанові Верховного Суду від 10.07.2024 у справі № 761/32986/23 прийшов до висновку, що оскільки наявна спільна заява батьків про визнання батьківства, [PERSON] є заявником у справі за заявою про встановлення факту народження дитини [PERSON] від нього, чим він підтверджує своє батьківство, що відповідно до статей 125, 126 СК України, на які заявники посилаються у своїй заяві, уможливлює внесення запису про батька дитини заявником [PERSON] і процедура, передбачена у статті першій статті 135 СК України у такому випадку незастосовна. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх спілкування. Відповідно до ч. 1-4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. У разі смерті батьків або в разі якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини, державна реєстрація проводиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до абзацу п`ятого, шостого пункту 3 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 №52, якщо підставою для державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду або якщо певне рішення суду є необхідним для державної реєстрації інших актів цивільного стану, державна реєстрація актів цивільного стану за зверненням заявника проводиться виключно на підставі примірника рішення суду в електронній формі, отриманого у результаті інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром судових рішень та Державним реєстром актів цивільного стану громадян, що здійснюється інформаційно-комунікаційними засобами в електронній формі у порядку, встановленому Державною судовою адміністрацією України спільно з Міністерством юстиції України. Відповідно до пункту 8 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 №52, державну реєстрацію народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України проводить відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження такого рішення в паперовій формі або будь-який відділ державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами п`ятим, шостим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил. Суд враховує, що м. Сімферополь Автономної Республіки Крим станом на час розгляду цієї справи знаходиться в районі проведення воєнних (бойових) дій та/або перебуває в тимчасовій окупації російською федерацією, у зв`язку з чим відповідно до Наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» включений до відповідного переліку територіальних громад, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказана обставина виключає можливість зареєструвати факт народження у встановленому законом порядку за місцем народження дитини. При цьому, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки розуміє, що можливості збору доказів щодо факту народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 643/1873/23 (провадження № 61-9113св23) зауважив, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою, зокрема, фактів народження фізичної особи та її походження. Свідоцтво про народження є основним документом, що засвідчує особу дитини до отримання паспорта громадянина України. Від наявності в дитини такого документа залежить виникнення у неї та реалізація особистих немайнових та майнових прав. Відповідно до статті 6 Конвенції праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року). Отже, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження. Суд з урахуванням норми процесуального права та викладених в рішеннях ЄСПЛ висновків, загальних засад судочинства стосовно права особи на доступ до суду, зазначає, що відповідні заяви про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України підлягають справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав заявників. У постанові Верховного Суду від 23.11.2022 у справі № 759/7001/22 зазначено, що визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо народження дитини, з метою захисту прав громадян України, не легітимізує таку владу та не надає автоматичної дійсності таким актам. Такі дії зумовлені тим, що держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави. При наданні оцінки, зокрема, свідоцтву про народження дитини, довідці медичного характеру, як доказам потрібно враховувати, що хоча такі документи не є юридично дійсними, але вони можуть підтверджувати, що певна установа, яка не діє відповідно до українського законодавства, але de facto існує на тимчасово окупованій території зафіксувала факт народження дитини. Правова оцінка документам, поданим заявником на підтвердження факту народження на тимчасово окупованій території України, зокрема документам, виданим органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України, надається судом цивільної юрисдикції в сукупності з іншими доказами під час розгляду заяви про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України в порядку статті 317 ЦПК України, а не органами державної реєстрації актів цивільного стану. Саме рішення суду про встановлення такого факту є підставою для державної реєстрації народження та для внесення відомостей про батьків дитини відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду. Суд вважає, що заявники [PERSON] та [PERSON] мають право на звернення до суду з цією заявою відповідно до приписів ч. 1 ст. 317 ЦПК України, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи. Як вже було зазначено, матеріали справи не містять доказів, що заявники на день народження дитини перебували в шлюбі, зареєстрованому відповідно до норм чинного законодавства України. Разом з тим, з урахуванням вищезазначених норм чинного законодавства України та висновків Верховного Суду, суд приходить до висновку, що не дивлячись на те, що заявники не перебувають у зареєстрованому шлюбі на території України, однак [PERSON] та [PERSON] разом звернулися до суду з заявою про встановлення факту народження дитини, в якій зазначено, що [PERSON] визнає себе батьком [PERSON] , [INFO] , тобто підтверджує своє батьківство, що відповідно до статей 125, 126 СК України, на які заявники посилаються у своїй заяві, уможливлює внесення запису про батька дитини заявника [PERSON] . При цьому суд вважає необґрунтованими вимоги заявників про зазначення у рішенні суду обов`язку вказати в свідоцтві про народження відповідно до вимог ч. 1 ст. 126 СК України, що батьком дитини є [PERSON] , [INFO] , громадянин України, оскільки ч. 3 ст. 317 ЦПК України встановлено, що у рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Інші відомості в судовому рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України не зазначаються. За таких обставин суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення. Судові витрати по справі відсутні.

Outcome: partial