Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов в обґрунтування якого зазначено, що 05 червня 2012 року між [PERSON] та відповідачем - [PERSON] був укладений шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 608 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] , місце проживання яких зареєстровано та фактично проживають разом з матір?ю за адресою [ADDRESS] . За останній рік подружнього життя відносини між позивачем та відповідачем не склалися, відповідач часто не ночував вдома, у сторін почали виникати сварки, що призводило до скандалів, непорозумінь, відсутності взаємоповаги. Крім того, позивачу стало відомо що у відповідача зав?язалися відносини на стороні, що останні місяці припинило спільне проживання однією сім?єю. Таке відношення відповідача змінило погляди на сімейне життя з ним, в сім?ї відбувалися непорозуміння, які поступово призвели до того, що сторони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім?ю немає. Подружні відносини між позивачем та відповідачем припинилися, сім?я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер. Вважає, що подальше подружнє життя з відповідачем неможливе, оскільки втрачене почуття довіри, взаємоповаги та любові. Особисті відносини між позивачем та відповідачем уже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування, що впливає на психологічний стан дітей. Намагання зберегти сім?ю ще більше відштовхнуло позивача та відповідача одне від одного. Бажання відновити сім?ю з відповідачем немає, примирення не можливе, тому подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, негативно впливає на виховання дітей і позивач змушена звернутися до суду з проханням розірвати шлюб. Спору щодо місця проживання дітей між сторонами немає, за їхньою згодою вони проживають зі позивачем. Позивач здійснює належний догляд та їх утримання. Разом з тим, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків, покладених на нього ст. 180 Сімейного кодексу України, а саме не надає необхідної матеріальної допомоги на утримання дітей - на одяг, харчування, на шкільні витрати, які потрібні для належного виховання та зростання дітей. Так, син [PERSON] навчається в 7 класі ліцею № 9 в м. Чернівці, займається футболом, відвідуючи Дитячо-юнацький футбольний клуб «Спарта», що позивачем оплачується щомісяця 1000 грн. Донька [PERSON] навчається в 2-му класі Чернівецької гімназії № 11. Позивач працює в Чернівецькій гімназії № 11 Чернівецької міської ради, заробітна плата орієнтовно 16000 грн., що не вистачає на проживання та виховання дітей. Відповідач є працездатною, здоровою особою та в даний час офіційно працює у прикордонному загоні, має постійний дохід, офіційно отримує заробітну плату орієнтовно 20000 грн., має інший додатковий заробіток, тому відповідно до ст. 183 СК України він має можливість сплачувати аліменти у розмірі однієї третьої від його доходу. Інших дітей та непрацездатних членів сім?ї у відповідача, наскільки відомо позивачу, немає. На підставі вищевикладеного просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 05 червня 2012 року, згідно актового запису № 608. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , (ідентифікаційний № [NUMBER] ), на користь [PERSON] (ідентифікаційний № [NUMBER] ) аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подачі позову до суду, до досягнення старшою дитиною повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць та судові витрати покласти на відповідача. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, в порядку, передбаченому положеннями ст. 130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно п. 1 ч. 3\~ст. 223 ЦПК України\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи не здійснювалося. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05 червня 2012 року між [PERSON] та відповідачем - [PERSON] був укладений шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 608 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.12.2012 року та донька - [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.02.2018 року, місце проживання яких зареєстровано та фактично проживають разом з матір?ю за адресою [ADDRESS] , згідно витягів з реєстру територіальної громади № 2024/005392679, 2024/005396756, 2024/005399968 від 16.05.2024 року. Відповідно до ст.110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб підлягає розірванню. Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Судом не встановлено обставин відповідно до норм чинного законодавства, які б унеможливлювали розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. За таких обставин суд вважає, що позовна вимога\~ [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей, суд зазначає про таке. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Згідно Довідки про грошове забезпечення та інші доходи за 2025 рік № 392 від 14.07.2025 року [PERSON] отримав грошове забезпечення за травень 2025 р. у розмірі 3160,16 грн., за червень 2025 р. 19593 грн. Ураховуючи те, що відповідач є батьком [PERSON] та [PERSON] , які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, а також той факт, що він у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча зобов`язаний утримувати їх до досягнення ними повноліття, суд доходить висновку, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, у зв`язку з чим позовна вимога [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Суд враховує, що позивачка звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 1211 грн. 20 коп. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved