Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог 12.09.2024 [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом, у якому просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні права користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання права користування нею даним житловим будинком та забороною [PERSON] на виселення [PERSON] з даного житла. В обгрунтування позову вказує, що вона є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті позивач звернулася до приватного нотаріуса щодо оформлення спадкових прав, так як за життя її мати мала у власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку проживала позивач від народження та її мати. Разом з тим, нещодавно їй стало відомо, що її сестра, [PERSON] , 10.06.2024 зареєструвала право власності на даний житловий будинок на підставі договору дарування від 09.08.2011, дублікат виданий 05.06.2024. Після чого вона, як новий власник житлового будинку, звернулася до Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області та зняла місце реєстрації [PERSON] за вказаною адресою, хоча вона й досі там проживає. Нещодавно [PERSON] із своїм чоловіком прийшли до будинку, зрізали замок на вхідній хвіртці та вказали, щоб [PERSON] виселялася, в іншому випадку вони виселять її примусово. З огляду на погрози відповідачки, вона звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою. [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, у житлі проживає тривалий час на законних підставах. Утримує житловий будинок в належному стані та сплачує комунальні послуги. Іншого житла у власності не має. Указані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. Також 23.09.2024 [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні її права користування та розпорядження своїм майном, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] із зазначеного будинку. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] , на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У будинку проживає її сестра - [PERSON] , сторони між собою не ладять, постійно сваряться. [PERSON] створює перешкоди позивачу в користуванні та розпорядженні будинком. Своїми діями відповідачка робить неможливим та нестерпним проживання з нею в одному домі. Вона не є власницею цього будинку, навіть не зареєстрована там. З метою її виселення з будинку, позивач викликала поліцію, однак відповіддю №5525/203105-2024 від 15.07.2024 позивачу було роз`яснено, що у даному випадку будь-які ознаки кримінального правопорушення відсутні і дана подія не підлягає до внесення відомостей в ЄРДР. Указані обставини стали підставою звернення до суду з цим позовом. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 24.09.2024 відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 17.10.2024 відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 05.12.2024 об`єднано в одне провадження цивільну справу № 274/7531/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення зі справою № 274/7305/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком. Об`єднаній цивільній справі присвоєно номер № 274/7305/24. Ухвалою суду від 03.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні [PERSON] та її представник і [PERSON] та її представник свої позови підтримали та просили їх задовольнити з підстав, одночасно заперечували у задоволенні позову одна одної. Фіксування судового процесу здійснювалося за допомогою звукозаписувального технічного пристрою на підставі ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження Судами встановлено, що матір`ю [PERSON] , [INFO] записана [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . [PERSON] 06.10.1995 змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб № [NUMBER] . Відповідно до довідки відділу з питань державної реєстрації виконавчого клмітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 30.01.2017 за № 260 та витягу з реєстру територіальної громади від 09.04.2024 № 2024/003538837, [PERSON] , [INFO] з 30.01.2017 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги, виданої 06.11.2019 МК ВЖРЕП № 7 про те, що за адресою [ADDRESS] проживають: [PERSON] , власник, [INFO] та [PERSON] , дочка, [INFO] [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 05.09.2024 № 2024/010643923, [PERSON] , [INFO] , з 30.01.2017 по 13.06.2024 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" 11.06.2024 видало довідку за № 1065 про те, що згідно наявних даних паперових носіїв станом на 31.12.2012 на будинок [ADDRESS] право власності зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.11.1999, посвідченого Бердичівською держнотконторою № 1-3090. 06.06.2011 КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" виготовило технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Замовник - [PERSON] . 10.06.2024 КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" виготовило технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Замовник - [PERSON] . [PERSON] , 1971 р.н., має ІІІ групу інвалідності, що підтверджується копією посвідчення № [NUMBER] . Також судом встановлено, що 09.08.2011 [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування, за умовами якого, [PERSON] передала безоплатно у власність (подарувала), а громадянка [PERSON] прийняла у власність (дарунок) цілий житловий будинок [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчуком А.М.; зареєстровано в реєстрі за № 4077. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерумого майна від 28.06.2024 за № 384778521, право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування від 09.08.2011. 28.06.2024 [PERSON] звернулася до Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області з заявою про проведення превентивної бесіди з [PERSON] про недопущення вчинення нею протиправних дій щодо її примусового виселення з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Бердичівський РВП ГУНП в Житомирській області повідомив [PERSON] листом від 15.07.2024 за № 5524/203/05-2024 про те, що за результатами проведеної перевірки було встановлено, що в даному випадку відсутні будь-які ознаки кримінального правопорушення і дана подія не підлягає до внесення відомостей в ЄРДР, а вбачається цивільно-правові відносини, які вирішуються не інакше, як в суді м. Бердичева в порядку приватного звернення. Бердичівський РВП ГУНП в Житомирській області повідомив [PERSON] листом від 15.07.2024 за № 5525/203/05-2024 про те, що за результатами проведеної перевірки було встановлено, що в даному випадку відсутні будь-які ознаки кримінального правопорушення і дана подія не підлягає до внесення відомостей в ЄРДР, а вбачається цивільно-правові відносини, які вирішуються не інакше, як в суді м. Бердичева в порядку приватного звернення. У судовому засіданні 20.10.2025 допитано свідка [PERSON] , яка пояснила, що знала маму сторін, десь з 2016 [PERSON] проживала з мамою на [ADDRESS] . Відомо, що мама хворіла, її доглядали діти. Їй не відомо, коли [PERSON] була закордоном і про спори між сторонами також їй невідомо. ІV. Національне законодавство, що підлягає застосуванню, оцінка та мотиви суду Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у ст. 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового правата інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до вимог ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором(ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до\~ч.\~ч.\~1,\~3\~ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Право користування чужим майном передбачено у ст. ст. 401-406 ЦК України. У ч.\~1\~ст. 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. У ч.\~1\~ст. 402 ЦК України вказано, шо сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у ст. 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ст. 406 ЦК України у нормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. При порівнянні норм ЖК УРСР та ЦК України можна зробити такі висновки: У ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР не визначені правила про самостійний характер права члена сім`ї власника житлового будинку на користування житловим приміщенням, не визначена і природа такого права. Передбачено право члена сім`ї власника житлового будинку користуватися житловим приміщенням нарівні з власником, що свідчить про похідний характер права користування члена сім`ї від прав власника. Зазначена норма не передбачає і самостійного характера права користування житловим приміщенням, не вказує на його речову чи іншу природу. Водночас, посилання на наявність угоди про порядок користування житловим приміщенням може свідчити про зобов`язальну природу такого користування житловим приміщенням членом сім`ї власника. Встановивши, що [PERSON] вселилася у спірну квартиру як донька [PERSON] , колишньої власниці квартири, суд виходить з того, що право користування жилим приміщенням спірного будинковолодіння припинилось у [PERSON] після зміни власника цього будинковолодіння, за згодою якого відповідач тимчасово проживає у ньому, та на час виникнення спірних правовідносин останньою не надано належних доказів на підтвердження законності підстав її проживання у належному [PERSON] домоволодінні. За наведеного\~відсутні підстави\~для задоволення\~позову [PERSON] \~ про визнанння за нею права користування житловим приміщенням. При цьому, розглядаючи позовні вимоги [PERSON] про виселення [PERSON] на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду(частини перша, друга цієї статті). У ст. 114 ЖК УРСР передбачено підстави виселення з наданням громадянам іншого жилого приміщення. Частиною 3\~ст. 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. У пункті 36 рішення від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція «житла» за змістом ст. 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання «житлом», що спричинило захист на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.1995, пункт 63). Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у п. 2 ст. 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів ст. 8 Конвенції. Недопустимим в правовому суспільстві є свавільне виселення особи із житлового приміщення. З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення [PERSON] із позовної заявою було наявність перешкод зі сторони [PERSON] у праві користування майном, що належить на праві власності [PERSON] , оскільки у останньої відсутній до неї доступ та вона позбавлена можливості вільно нею розпоряджатись. Судом встановлено, що [PERSON] , прийнявши будинок у дар, безоплатно його набувши у власність, знала про проживання в ньому [PERSON] , яка разом проживала з колишнім власником квартири. Суд звертає увагу на те, що у вказаному вище договорі, між сторонами не було досягнуто згоди стосовно виселення проживаючих у будинку осіб. Встановивши, що [PERSON] вселилася у спірну квартиру зі згоди колишнього власника, була зареєстрована з 2017 по 2024 ( реєстрацію проведено згідно із вимогами чинного законодавства), продовжує проживати у спірному житловому та іншого постійного житла не має, є інвалідом 3 групи загального захворювання, а тому задоволення вимог призведе до порушення розумного балансу інтересів сторін та порушення прав [PERSON] . V. Розподіл судових витрат На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивачів.

Outcome: dismissed