Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

У липні 2025 [PERSON] (далі позивач або [PERSON] ) звернулась в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач або [PERSON] ) в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітніх дітей: - дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття; - дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття; - дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що перебувала з відповідачем у шлюб, який розірвано рішенням Ковельського міськрайонного суду від 10.02.2025. У шлюбі в позивача та відповідача народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з позивачкою. [PERSON] є дитиною з інвалідністю і потребує постійних занять із логопедом та сурдологом, на що потрібні кошти. Позивач зазначає, що відповідач добровільно участі в утриманні дітей не приймає, вважає, що стягнення щомісячно аліментів на дітей у зазначеному вище розмірі є тією мінімально необхідною сумою, яка потрібна для їх утримання та виховання. На підтвердження своїх вимог посилається на положення статей 15, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України (далі СК України). Також позивач поросив стягнути з відповідача понесені нею витрати на правничу допомог у в розмір 5000,00 грн. Відповідач у відзиві на позовну заяву вимоги позивача визнав частково, зазначивши, що готовий сплачувати щомісячно аліменти в розмірі 1600,00 грн на дочку [PERSON] та по 1300,00 грн на дочок [PERSON] та [PERSON] . Свої заперечення мотивує тим, що і батько і матір мають рівні обов`язки по утриманню дітей. Також зазначає, що після того, як сторони перестали спільно проживати, відповідач постійно надсилає кошти позивачу на утримання дітей. Понесені позивачем витрати на правничу допомогу відповідач вважає надмірними, не додано акту виконаних робіт та розрахунку затраченого часу. 03.07.2025 суд ухвалою відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначив на 07.08.2025. 05.08.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками. Судові засідання у справі призначені на 07.08.2025 та 11.09.2025 не відбулися, у зв`язку з перебуванням головуючого у відпустці. 16.10.2025 у судове засідання прибув позивач, який підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, додатково пояснила, що її дочка [PERSON] має інвалідність та потребує додаткових витрат на лікування. Суд протокольною ухвалою від 16.10.2025 відмовив позивачу у долученні медичних документів що стосуються стану здоров`я дочки . [PERSON] , оскільки вказані документи датовані до дня подання позовної заяви до суду і позивач не довів поважність причин неможливості їх подання разом з позовною заявою. Відповідач у судовому засідання позовні вимоги визнав частково, повідомив, що готовий сплачувати аліменти в розмір, який дорівнює половині його заробітної плати. Витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн вважає надмірними і не доведеними, тому просить відмовити у їх стягненні. Верховний Суд сформулював правову позицію, за якою для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, в матеріалах цивільної справи мають бути докази перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а також того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема беруть участь у виконанні бойових завдань. У постанові № 456/2541/19 від 21.12.2022 Касаційний цивільний суд Верховного Суду погодився із зупиненням провадження у зв`язку з перебуванням сторони у складі Збройних сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. У матеріалах справи відсутні докази, що військова частина відповідача у якій він проходить службу, чи він особисто приймає безпосередню участь у виконанні бойових завдань. На підставі наведеного, суд не вбачає підстав для зупинення провадження у цивільній справі. Зважаючи на зазначені обставини, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак не з`явився без пояснення причин та не повідомив про причини неявки. Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання. У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи. У судовому засіданні 16.10.2025 суд перейшов до стадії прийняття судового рішення у справі та повідомив присутніх учасників процесу, що повне судове рішення буде оголошено у судовому засіданні 24.10.2025. Вивчивши матеріали справи суду встановив таке. [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , а мамою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 17.03.2018 № [NUMBER] . [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , а мамою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 27.05.2019 № [NUMBER] . [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , а мамою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 28.08.2020 № [NUMBER] . Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.02.2025 у справі №159/2896/24 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 16.12.2017 року Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Волинській області, актовий запис №524. Копією довідки Поворської сільської ради № 779 від 27.06.2025 підтверджується проживання у [ADDRESS] позивача та трьох її дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Копією посвідчення № [NUMBER] підтверджується наявність у [PERSON] інвалідності. Платіжними інструкціями від 30.07.2024, 12.09.2024, 25.09.2024, 14.10.2024, 19.10.2024, 11.11.2024, 11.12.2024, 23.01.2025, 27.02.2025, 08.04.2025, підтверджується сплата позивачем відповідач коштів з призначенням платежу «аліменти». Копією довідки про доходи від 01.08.2025 виданої ФОП [PERSON] підтверджується отримання позивачем доходу в розмірі 55890,00 грн за період з лютого 2025 року по липень 2025 року включно. Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері сімейних правовідносин щодо стягнення аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей. Згідно зі\~ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства»,\~кожна дитина\~має право\~на рівень\~життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку.\~Батьки або\~особи,\~які їх\~замінюють,\~несуть відповідальність\~за створення\~умов,\~необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Отже, обов`язок із забезпечення належного рівня життя дітей покладений в рівній мірі як на батька так і на матір. Отже, аліменти є важливим механізмом, який гарантує виконання батьками свого обов`язку забезпечувати дитину всім необхідним для її добробуту: соціальними благами, якісним харчуванням, житлом, розвагами, захистом та піклуванням. Правовий зв`язок між батьками та дитиною базується на її походженні й не залежить від наявності чи відсутності шлюбу між батьками. Тому обов`язок утримувати дитину зберігається незалежно від сімейного стану батьків, чи перебувають вони у шлюбі між собою, чи шлюб розірваний, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, є правомірними. Визначаючи розмір аліментів, які необхідно стягувати на неповнолітню дитину, суд зазначає таке. Під час визначення розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені статті 182 СК України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Встановлюючи мінімальний розмір аліментів держава визначає лише орієнтир щодо гарантованих мінімальних меж. Відповідно до\~ч.\~1,\~5\~ст.\~183\~СК України, частка\~заробітку (доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох\~і більше\~дітей -\~половини заробітку\~(доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Водночас у ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначено, що Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Отже, суд дійшов висновку, що в законодавстві не міститься заборони стягнення аліментів у розмірі, який буде більший ніж той, що зазначений у ч. 5 ст. 183 СК України, тобто фактично буде більшим ніж 1/2 від задекларованих доходів платника аліментів на трьох неповнолітніх дітей. Водночас примусове стягнення аліментів у розмір, що перевищує 70% заробітної плати, законодавством не передбачено. Суд визначає розмір аліментів з урахуванням усіх обставин справи, які встановлює на підставі поданих сторонами доказів. Сторони в добровільному порядку не домовились про участь батька в утриманні неповнолітніх дітей. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 5000,00 грн на місяць на утримання дочки [PERSON] , [INFO] (7 років), та по 3500,00 грн на утримання дочок [PERSON] , [INFO] (6 років) і [PERSON] , [INFO] (5 років). Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 2563 грн, а для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2025 становить 3196 грн. Суд встановив, що позивач за шість місяців 2025 року отримав дохід в розмірі 55890,00 грн., що складає 9330,00 грн на місяць. А 70% від місячної заробітної плати складає 6531,00 грн. На виконання положень ч. 1 ст. 182 СК України, позивач не надав суду доказів того, що у відповідача наявні на праві власності, володіння та/або користування майно та майнові права, у тому числі рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, виключні права на результати інтелектуальної діяльності, корпоративні права. У справі відсутні докази того, що відповідач здійснив витрати, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, чи інші витрати, що перевищують його заробіток (доходи). Відтак, позивач не довів, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі заявленому в позовних вимогах. Тому, на переконання суду, враховуючи спільний обов`язок батьків утримувати своїх дітей, необхідність забезпечення гармонійного розвитку дитини, враховуючи розмір доходу який отримує відповідач, та відсутність доказів про отримання ним доходу у значно більшому розмірі, стягнення з відповідача аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей в розмірі, що не перевищує 70% заробітної плати, яку отримує відповідач, що буде справедливим та об`єктивним з врахуванням наведених вище обставин та не перевищуватиме 70% доходу відповідача. Додатково суд звертає увагу, що відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже додаткові витрати, як є необхідними на лікування спільної дочки [PERSON] , яка має інвалідність, та не охоплюються розміром аліментів, які повинен сплачувати інший з батьків. Такі витрати повинні сплачуватись додатково до встановленого розміру аліментів. Батьки можуть врегулювати розмір додаткових витрат та участь кожного з них самостійно, а у разі спору, він може бути вирішений судом. Отже, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище,

Outcome: partial