Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 25 795 гривень 74 копійок, за кредитним договором № 22035000140727 від 09.08.2019 р., інфляційні втрати у розмірі 618 гривень 12 копійок та 3% річних у розмірі 101 гривню 95 копійок, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422 гривень 40 копійок та правову допомогу у розмірі 3 000 гривень. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача просив розглянути справу без участі представника позивача. У випадку неявки відповідача, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Позиції учасників справи. Позиція позивача полягала в тому, що між АТ «Банк кредит Дніпро» та відповідачем був укладений договір № 22035000140727, зобов`язання за якими цією установою були виконані шляхом видачі кредиту у розмірі 18000 гривень. Але відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування ним, у строки і порядку встановлені договором, не виконав. Тому, у цієї установи виникло право вимоги до відповідача на суму 25795 гривень 74 копійки, з яких: 17469 гривень 38 копійок - це борг по кредиту, 1036 гривень 36 копійок - борг по процентах за користування кредитом та 7290 гривень борг по комісії. Проте, оскільки вказана установа відступила права вимоги за договором до відповідача позивачу, саме останній отримав право вимоги уплати боргу за цим договором. Позиція відповідача. Правом на подачу відзиву на позов не скористалася, і будь-які докази суду не надав; був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин; представник позивача просив розглянути справу у заочному порядку. Оцінка суду (щодо фактів). 09 серпня 2019 року, [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) та АТ «Банк кредит Дніпро» уклали між собою кредитний договір № 22035000140727 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с.20-22). І зокрема, за цим договором компанія взяла на себе зобов`язання видати [PERSON] кредит у гривні у розмірі 18000 гривень, а [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кредит протягом 24 місяців, а саме 09 серпня 2021 року та сплачувати проценти від суми кредиту та сплачувати комісію з 01 по 06 місяць у розмірі 1260 гривень з 07 місяця по 12 місяць у розмірі 990 гривень з 13 по 18 місяць у розмірі 720 гривень та з 19 по 24 місяць у розмірі 405 гривень. І свої зобов`язання за договором, компанія виконала у повному обсязі, оскільки видала [PERSON] , вказаний у договорі кредит, що підтверджується випискою по особовому рахунку (а.с.61-134), але останній у повному обсязі та у вказані строки свої обов`язки не виконав. Через що, у компанії виникло право вимоги до [PERSON] , щодо сплати кредиту на суму 25795 гривень 74 копійки, з яких: 17469 гривень 38 копійок - це борг по кредиту, 1036 гривень 36 копійок - борг по процентах за користування кредитом та 7290 гривень борг по комісії. Проте, 15.12.2021 року між АТ «Банк кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу № 15/12/21, відповідно до якого компанія відступила на користь ТОВ «Цикл Фінанс», права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором № 22035000140727 від 09 серпня 2019 року, що укладений між ТОВ «Банк кредит Дніпро» та [PERSON] (а.с.43-49). І у зв`язку із цим, а також оскільки [PERSON] продовжив не виконувати свої грошові зобов`язання за кредитним договором № 22035000140727, але вже перед новим кредитором за цим договором: ТОВ «Цикл Фінанс», у [PERSON] виник борг по кредиту у розмірі 25795 гривень 74 копійки, з яких: 17469 гривень 38 копійок - це борг по кредиту, 1036 гривень 36 копійок - борг по процентах за користування кредитом та 7290 гривень борг по комісії. Зміст спірних правовідносин. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем ТОВ «Цикл Фінанс» та відповідачем [PERSON] дійсно виникли цивільні (зобов`язальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає новим кредитором, а відповідач - боржником, та в межах яких між ними виник спір щодо права позивача, як нового кредитора у цьому зобов`язанні, отримати кредит та проценти за користування ним, на підставі договору. Оцінка суду (щодо права). Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Положення пункту 1 та 22 частини 1 статті 92 Конституції України гарантують, що права людини і громадянина, його основні обов`язки, а також засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Зокрема, положення частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору, при цьому підписи можуть бути електронними за письмовою згодою сторін. Як вже було встановлено судом, [PERSON] та АТ «Банк кредит Дніпро» уклали між собою договір № 22035000140727 відповідно до якого, компанія взяла на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит у гривні у розмірі 18000 гривень. І вона взяті на себе зобов`язання виконала повністю. Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов`язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зокрема, за вказаним договором, [PERSON] взяв на себе зобов`язання, за договором № 22035000140727, повернути кредит протягом 24 місяців, а саме 09 серпня 2021 року та сплачувати проценти від суми кредиту та сплачувати комісію з 01 по 06 місяць у розмірі 1260 гривень з 07 місяця по 12 місяць у розмірі 990 гривень з 13 по 18 місяць у розмірі 720 гривень та з 19 по 24 місяць у розмірі 405 гривень. Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання). Але, як вже було встановлено судом, [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував. У зв`язку з чим, у нього як позичальника, дійсно утворилась заборгованість спочатку перед первинним кредитором, а потім і перед новим кредитором (позивачем) за договором № S22035000140727 у розмірі 25795 гривень 74 копійки, з яких: 17469 гривень 38 копійок - це борг по кредиту, 1036 гривень 36 копійок - борг по процентах за користування кредитом та 7290 гривень борг по комісії. Тож зважаючи на викладене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як нового кредитора у цих зобов`язаннях, на отримання від відповідача вказаних вище сум боргу. Тому, матеріально-правові вимоги позивача до відповідача слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю. Щодо інфляційних втрат і 3% річних Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак відповідно до п. 18 до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Проте, позивач просив стягнути з відповідача інфляційні витрати в розмірі 618 гривень 12 копійок та 3% річних у розмірі 101 гривня 95 копійок, які нараховані за період з 15.12.2021 року по 23 лютого 2022 року, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення боргу, з урахуванням вказаних інфляційних нарахувань та 3% річних також підлягають задоволенню. Оцінка суду щодо судових витрат. В силу положень частини 1 статті 133 і пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші витрати, пов`язані з розглядом справи (до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу) покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З огляду на це та те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а сплачений позивачем судовий збір документально підтверджений і складає 2422 гривні 40 копійок (а.с.15), він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у вказаному розмірі. Крім того, позивачем понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 гривень (а.с.136), і оскільки позов підлягає задоволенню, вказані витрати слід також стягнути з відповідача.

Outcome: approved