Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просила суд розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 20 травня 2000 року Комінтернівським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 189. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони втратили повагу один до одного, сімейне життя сильно погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З початку 2024 року сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть. У зв`язку з цим, на переконання позивача, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, а збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. Спільна дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. В судове засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позивач просив позовні вимоги задовольнити, відповідач проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] , громадянин України, та [PERSON] , громадянка України, зареєстрували шлюб 20 травня 2000 року Комінтернівським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, про що складено відповідний актовий запис актовий запис № 189, що підтверджується Свідоцтвом про одруження, серія [NUMBER] , виданим 20 травня 2000 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 13.08.2009. Як зазначає позивач і це не спростовано відповідачем, сторони втратили почуття любові та взаємоповаги, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 та абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті встановлених судом фактичних обставин справи, суд зазначає наступне. Як зазначає\~позивач,\~і цю\~обставину не\~спростував відповідач,\~у зв`язку із втратою почуття любові та взаємоповаги, шлюб припинив фактичне існування, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки. Суд наголошує, що право позивачки на розірвання шлюбу є безумовним та не може бути піддане жодним обмеження, за винятком випадків передбачених законом (ч. 2 ст. 110 СК України). Як встановлено судовим розглядом, обставин, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, у цій справі немає. Таким чином, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та їх нормативно-правове регулювання, суд дійшов висновку, що доводи позивачки про те, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, знайшли своє підтвердження, є доведеними та обґрунтованими, а тому наявні підстави для судового захисту прав позивачки на розірвання шлюбу в обраний нею спосіб. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд стягує з відповідача на користь позивачки сплачений останньою судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved