Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивач шляхом\~використання Єдиної\~судової інформаційно-комунікаційної\~системи «Електронний\~суд» звернувся\~з позовом,\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача\~заборгованість за\~кредитним договором\~№1426261771982\~від 19.09.2024\~в розмірі\~12564,00\~грн,а також судові витрати. Обґрунтовуючи вимоги\~вказує,\~що 19.09.2024\~ між\~ТОВ «Віва\~Капітал» та\~ [PERSON] в електронній формі укладено договір №1426261771982 про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт», відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3000,00 грн, строком на 120 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі від 0,792 % (денна) перші 20 днів та 0,99 % (денна) з 21 дня по дату повернення кредиту. Позивач в позові вказує, що в порушення умов укладеного кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, кредитні кошти в повному обсязі не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить\~12564,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту\~ 3000,00 грн; заборгованість за нарахованими відсотками 3564,00 грн, штраф - 6000,00 грн, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. ІІ. Процедура та позиції сторін Згідно з ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 30.06.2025 у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 27.08.2025 представник відповідача - адвокат Біленький В.В. направив відзив на позовну заяву (а.с. 52-57), в якому заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Адвокат зазначає, що позивачем до позовної заяви не долучені докази, які підтверджують перерахування грошових коштів в розмірі 3000,00 грн на рахунок [PERSON] . Долучений до позовної заяви лист ТОВ «ФК «Контактовий дім» №7/10401 від 07.05.2025 не є первинним бухгалтерським документом, не містить повного номера банківської карти, на який здійснений переказ грошових коштів. Складена позивачем довідка про ідентифікацію не відображає даних про те, кому належить така картка та коли саме були перераховані кошти, а відтак не є належним, допустимим та достатнім доказом, який підтверджує факт перерахування коштів на рахунок відповідача. Представник відповідача зауважує, що розрахунок заборгованості, наданий разом з позовною заявою, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування грошовими коштами, складений самим позивачем, що також не може бути належним доказом отримання позичальником коштів у кредит. Адвоката Біленький В.В., посилаючись на п. 18 розділу «Прикінцеві\~та перехідні\~положення» ЦК\~України,\~ вказує,\~що вимога\~позивача про\~стягнення штрафу\~в сумі\~6000,00\~грн є\~безпідставною,оскільки він нарахований в період дії в Україні воєнного стану. Крім того, представник відповідача Біленький В.В. зазначає, що заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу в малозначній справі в розмірі 10600,00 грн є значно завищеною та неспівмірною зі складністю справи. Адвокат вважає, що витрати на правничу допомогу взагалі не підлягають задоволенню, оскільки позивачем надано сумнівні і недостовірні докази, на підставі яких не доведено розмір та/або порядок обчислення витрат на надання правничої допомоги, зокрема, до акту виконаних робіт включені послуги, які не стосується ні правової допомоги адвоката, ні розгляду справи у суді, а саме: опрацювання кредитної справи боржника - 1 година; пошук контактів боржника, його місцезнаходження 2 години; підготовка та направлення претензії 1 година; виїзд за місцем перебування боржника 4 години; вказує, що є незрозумілим, в чому полягає послуга адвоката «пошук контактів боржника, його місцезнаходження, виїзд за місцем перебування боржника», які її результати; коли і куди здійснював виїзд адвокат з м. Черкаси до м. Житомира і з якою метою; не додано докази, які підтверджують підготовку і направлення претензії відповідачу, здійснення адвокатом йому дзвінків. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст.\~11\~ЦК\~України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. В частинах 1,2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України\~передбачає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно частини 1 статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Згідно зі ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється. За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду Судом встановлено, що 19.09.2024 між позивачем\~та відповідачем\~в електронній\~формі укладений\~договір про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» №1426261771982, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3000, 00 грн строком на 120 днів (на звороті а.с. 6-14). Відповідно до п.1.4.1 договору дисконтна процентна ставка становить 0,792 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.3 цього договору, але не більше перших 20 днів користування кредитом, тобто з 1 по 20 день включно. Згідно з п.1.4.2 договору базова процентна ставка складає 0,99 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в п.1.3 цього договору, після 20 дня користування кредитом, починаючи з 21 дня користування кредитом по день повернення кредиту. В пунктах 2.1, 2.2 договору зазначено, що з метою отримання кредиту клієнт самостійно ознайомлюється з діючими Правилами надання грошових коштів у кредит продукту "Смарт", розміщеними на офіційному сайті кредитодавця, створює особистий кабінет, заповнює заявку, вказуючи всі дані, визначені в заявці як обов`язкові. Клієнт в особистому кабінеті на сайті https://dodam.com.ua зобов`язаний вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні кредитодавцю для прийняття рішення про надання чи ненадання кредиту, а також бажаний спосіб отримання кредиту. Клієнт також зобов`язаний оновлювати ці дані в особистому кабінеті не пізніше 3-х календарних днів з дня виникнення змін в таких даних. Відповідно до п. 2.23 договору кредит надається шляхом здійснення переказу коштів кредитодавця у сумі 3000 грн на банківський рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної карти) № [NUMBER] , емітованого банком України. Згідно з п.2.24 договору сторони підтверджують, що електронний договір та всі додатки до нього мають таку саму юридичну силу для сторін як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Відповідно до п. 6.4 договору у разі невиконання та / або неналежного виконання зобов`язання за цим договором, сума кредиту за яким перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю неустойку у вигляді штрафу. Анкета-заява\~від 19.09.2024\~на отримання\~кредиту,\~паспорт споживчого\~кредиту,\~кредитний договір,\~додаток №1\~до нього\~(графік\~платежів),\~згода на\~взаємодію з\~третіми особами\~при врегулюванні\~проблемної заборгованості\~підписані відповідачем\~19.09.2024\~електронним підписом\~одноразовим ідентифікатором\~№ G1R3G5\~(а.с.\~5-14). На виконання умов кредитного договору позивач перерахував відповідачу кредитні грошові кошти в сумі 3000, 00 грн, що підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» №7/10401 від 07.05.2025, довідкою про ідентифікацію, умовами договору №М1805/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів (а.с. 18-23). Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначив, що відповідач кредитні кошти не отримував. За умовами укладеного кредитного договору кредитні кошти перераховуються на банківську картку позичальника № [NUMBER] , яка вказана ним особисто в Анкеті-заяві на отримання кредиту (а.с. 6). Крім того, номер банківської карти наведений позичальником кредитному договорі (а.с. 9, на звороті а.с.13), продубльований в графіку платежів (а.с.15) та в згоді на взаємодію з третіми особами при врегулювання проблемної заборгованості (на звороті а.с.15). Також матеріалами справи підтверджується, що кредитні кошти були перераховані позивачем на вказану платіжну картку, яка емітована АТ "Універсалюанк" (а.с. 18-23) Наведене є достатнім для суду для переконливого висновку, що позивачем на підставі належних доказів доведений факт здійснення переказу грошових коштів на картковий рахунок [PERSON] в розмірі, який передбачений кредитним договором, доведено, що відповідач ці кошти отримав. Доводи адвоката Біленького В.В. в цій частині не відповідають фактичним обставинам, встановленим судом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, ст.\~17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статей 12,81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно із частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19 викладено, що: "Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)". Представник відповідача всупереч принципу змагальності не довів на підставі належних доказів обставини, на які він посилається, заперечуючи проти позову. Стороною відповідача не доведено на підставі доказів, що у відповідача [PERSON] відсутня банківська карта з реквізитами № [NUMBER] , емітована в АТ «Універсалбанк». Представник відповідача не скористався правом одночасно з відзивом на позовну заяву подати клопотання про витребування доказів на спростування аргументів позивача, що є його процесуальним правом. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правилами ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити, що заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача не надав жодного доказу на підтвердження власних доводів, покликаючись лише на те, що позивач не довів заявлених вимог, що суперечить принципу змагальності сторін. Суд констатує, що сам по собі обов`язок позивача довести обставини, на які він посилається в позові, не звільняє від обов`язку відповідача обґрунтувати свої заперечення доказами. Крім того, всупереч принципу розумності представник відповідача не надав жодного логічного пояснення, яким чином в кредитному договорі, анкеті-заяві позичальника наведені особисті відомості щодо відповідача [PERSON] , які цілком відповідають його особистим даним, які наявні в матеріалах справи, зокрема, прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, місце проживання, РНОКПП, серія і номер паспорту, яким чином до позовної заяви позивач долучив фотокопію паспорта [PERSON] (а.с. 6, 14, 16-17, 38). Отже,\~з матеріалів\~справи,\~досліджених судом,\~встановлено,\~що кредитодавець\~свої зобов`язання\~за кредитним\~договором виконав\~в повному\~обсязі,\~надавши відповідачу\~[PERSON] кредитні кошти в розмірі, який визначений договором. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання про повернення коштів за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість. Згідно з наданим позивачем розрахунком, який суд визнає правильним, таким, що відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору та вимогам чинного законодавства, заборгованість [PERSON] перед відповідачем за кредитним договором №1426261771982 від 19.09.2024 грн становить: 3000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3564,00 грн - заборгованість за відсотками, які нараховані в межах строку кредитування за період з 19.09.2024 по 16.01.2025 (а.с. 25-26). Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивач, окрім стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками, просить стягнути з відповідача штраф в розмірі 6000,00 грн. Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно зі \~ст.611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 18 Перехідних положень\~ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і діє по теперішній час. Кредитний договір укладений [PERSON] під час дії воєнного стану, отже, на правовідносини, які склались між сторонами, поширюється дія п.18 Перехідних положень ЦК України. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір. Аналогічний правовий висновок, щодо застосування п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 910/10901/23. Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року №183/7850/22 зазначив, що тлумачення п.18\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2\~ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Практика Верховного Суду в цих правовідносинах є послідовною і незмінною. Отже, суд погоджується з доводами представника відповідача і вважає, що нарахування штрафу за невиконання грошових зобов`язань в період дії воєнного стану є неправомірним, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Проаналізувавши надані\~позивачем докази\~в їх\~сукупності на\~предмет їх\~належності,\~достовірності,\~достатності та\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності,встановивши фактичні обставини справи, надавши оцінку нормам матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково з підстав, наведених вище по тексту рішення, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3000,00\~грн,\~відсотками за\~користування кредитом\~ 3564,00 грн,\~ що\~разом становить6564,00 грн. В задоволенні вимоги про стягнення штрафу суд відмовляє за безпідставністю. V. Розподіл судових витрат Відповідно до положень частини 1, пункту 1 частини 3\~статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями частин першої-четвертої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до пункту 3 частини 2\~статті 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 8\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З аналізу частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставіст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розміробґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 10600,00 грн позивач доводить змістом договору про надання правничої допомоги № 1 від 02.01.2025, укладеного між ТОВ «ФК «Віва Капітал» та адвокатським бюро «Грушевий Ю.В.», згідно з п.п. 3.2, 3.4 якого гонорар складається з плати в розмірі, що визначається сторонами на день складання акту приймання виконаних робіт відносно конкретної справи, підставою для сплати є рахунок-фактура; рахунком №23/23-01 від 23.05.2025 за підготовку та подання позовних матеріалів відносно [PERSON] на суму 10600,00 грн; платіжною інструкцією №LK632/6від 23.05.2025, актом виконаних робіт від 23.05.2025, згідно з яким виконавець надав такі послуги щодо захисту майнових інтересів позивача щодо стягнення кредитної заборгованості: опрацювання кредитної справи боржника - 1 год.; надання усної консультації - 1 год.; опрацювання державних реєстрів з приводу майнового стану - 2 год.; пошук контактів боржника, його місцезнаходження згідно відкритих джерел - 2 год.; підготовка пропозицій дій відносно боржника - 1 год.; підготовка та направлення претензії - 1 год.; здійснення телефонних дзвінків за відомими контактами - 1 год.; виїзд за місцем перебування боржника (направлення представника за дорученням) - 4 год.; підготовка та подання позовних матеріалів - 2 год.; контроль ходу розгляду справи в суді на постійній основі до прийняття рішення в суді першої інстанції; за домовленістю вартість послуг становить 10600, 00 грн (а.с. 27-33). З огляду на те, що позовні вимоги задоволені частково, на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати з надання професійної правничої допомоги підлягають розподілу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 5512,00 грн. Разом з тим, оцінюючи обґрунтованість заяви представника відповідача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 10600,00 грн є необґрунтованою, оскільки не відповідає критеріям співмірності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та критерію реальності таких витрат. Суд вважає не підтвердженими належними доказами надання та необхідність надання таких послуг, які вказані в Акті виконаних робіт як: опрацювання державних реєстрів з приводу майнового стану - 2 год., адвокатом не обгрунтована доцільність такої послуги в контексті предмета спору про стягнення заборгованості в розмірі 12564,00 грн та фактичних обставин справи; пошук контактів боржника, його місцезнаходження згідно відкритих джерел - 2 год., номери контактних телефонів, адреса електронної пошти, адреса проживання були вказані позичальником в кредитному договорі, тому позивачем не доведено необхідність надання такої послуги та її результати; не підтверджено підготовку та направлення претензії відповідачу - 1 год., яка в матеріалах справи відсутня; здійснення телефонних дзвінків за відомими контактами - 1 год.; виїзд за місцем перебування боржника - 4 год., в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують виконання таких робіт адвокатом та їх результут, як і не обгрунтована представником доцільність їх здійснення адвокатом. Беручи до уваги категорію і складність справи, суму заявлених вимог, зважаючи, що справа є малозначною, розглянута судом у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, враховуючи конкретні обставини справи, висновок суду про часткову обґрунтованість позовних вимог, обсяг підтверджених робіт, виконаних адвокатом, їх необхідність та доцільність, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що стягненню з відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. На підставі\~ст. 141 ЦПК України, оскільки судом позов задоволений частково, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1574,56 грн.

Outcome: approved