Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

14.07.2025 до Зарічного районного суду м. Суми надійшла вказана позовна заява. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 16 серпня 2002 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрували у Сумському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського обласного управління юстиції, актовий запис № 923. На даний час сторони не проживають разом вже тривалий час, позивачка з 01.03.2022 виїхала до Республіки Естонії та нею подана позовна заява про розірвання шлюбу з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, дитина потребує постійного лікування зору у офтальмолога, йому було приписано носіння окулярів та лікування потребує постійних додаткових витрат. Позивачка зазначає, що офіційно працює, отримує постійний заробіток, має орендоване житло. Крім того вказує, що вихованню сина відповідач уваги не приділяє, фінансово також не підтримує ні її, ні дитину, проте відповідач є працездатною особою, працює неофіційно та також має на утриманні неповнолітню дитину 16 років. Тому позивачка вважає необхідним у примусовому порядку стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18.07.2025 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, розгляд справи по суті призначено на 06.08.2025. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи. Запропоновано відповідачу подати разом із відзивом на позовну заяву докази на підтвердження його майнового стану. 05.08.2025 від представника відповідача [PERSON] до суду засобами підсистеми «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання з вимогами про стягнення аліментів у розмірі 5000 грн, не погоджується, вважає її завищеною та такою, яку відповідач не матиме змоги сплачувати, вважає розумною та такою, яку може реально сплачувати відповідач суму аліментів 2000 грн. Крім того у відзиві вказано, що на утриманні відповідача [PERSON] також перебуває син [PERSON] [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження якого його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] [INFO] померла. На даний час син [PERSON] проживає з відповідачем, вони мають статус внутрішньо переміщених осіб та проживають у с-щі Глибока Чернівецького району Чернівецької області, однак відповідних виплат не отримують. Крім того представник відповідача наголошує, що відповідач має ряд захворювань (ВІЛ-інфекція, клінічна стадія 4, хронічний гепатит, вади розумового розвитку), що змушує відповідача нести додаткові витрати на лікування, а також перешкоджає йому працевлаштуватись, у зв`язку з чим на життя відповідач заробляє тимчасовими підробітками. Фінансово відповідачу допомагає його сестра, яка у разі відсутності коштів надає матеріальну допомогу на придбання ліків, продуктів харчування, речей для дитини. 05.08.2025 від позивачки [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, у якій вона наполягає на задоволенні позову у повному обсязі, позицію відповідача, викладену у відзиві на позов, вважає такою, що спрямована на ухилення від обов`язку по утриманню дитини, зазначає, що відповідач жодного разу не перераховував коштів за весь період проживання позивачки з сином за кордоном, а захворювання відповідача, на думку позивачки, не заважають його офіційному працевлаштуванню. За клопотанням позивачки судові засідання за її участі проводились у режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів. У судовому засіданні, розпочатому 06.08.2025, оголошувалась перерва до 11.09.2025, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці судове засідання було перепризначене на 19.09.2025 та за клопотанням представника відповідача відкладене до 28.10.2025. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі, оскільки сама, перебуваючи за кордоном, не має можливості забезпечити сину належне утримання. Також позивачка повідомила, що на даний час тимчасово не працює, однак потребує коштів на оплату житла, а також на оплату лікування сина, а також у подальшому нестиме додаткові витрати на репетиторів. Пояснила, що при визначенні розміру аліментів керувалась показниками середнього заробітку по Сумському регіону. Представник відповідача у судовому засіданні вказала, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у заявленому розмірі, з урахуванням того, що має ряд захворювань, через які вимушений нести додаткові витрати на лікування та які перешкоджають йому працевлаштуватись. Також відповідач несе додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , якого виховує самостійно. У зв`язку з зазначеним відповідач не може у повній мірі забезпечити себе та сина, тому іноді йому надає фінансову допомогу сестра. У зв`язку з наведеними обставинами відповідач вважає розумним стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 2000 грн. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 16 серпня 2002 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у Сумському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського обласного управління юстиції, актовий запис № 923, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.08.2002. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , батьком дитини записаний відповідач [PERSON] . На даний час позивачка разом із спільною дитиною сторін вимушено проживає у Республіці Естонія. Згідно договору найму від 01.01.2025, укладеного між [PERSON] і [PERSON] (наймачами) та [PERSON] (наймодавцем), позивачка орендує квартиру за адресою: [ADDRESS] , щомісяця сплачує наймодавцеві орендну плату у розмірі 320 євро у вересні-травні та 350 євро у червні-серпні за використання житлового приміщення не пізніше 10 числа кожного місяця, здійснює оплату комунальних послуг та електроенергії. Згідно умов договору найму наймодавець зобов`язується здати житлове приміщення терміном з 01.01.2025 до 31.12.2025 з можливим продовженням договору за взаємною згодою сторін. Таким чином судом встановлено, що син сторін є малолітнім та проживає за місцем проживання матері. Згідно довідки про доходи, підготовленої на підставі даних Податково-митного департаменту Естонії станом на 28.05.2025, [PERSON] з січня 2024 року по квітень 2025 року працювала в ТОВ «Ліссом Груп» та ТОВ «ІР Мастер-Хаус», отримувала заробітну плату, а також у березні та квітні 2024 року отримувала виплати від Естонського фонду зайнятості. Також матеріали справи містять довідку щодо проходження [PERSON] огляду у лікаря офтальмолога, однак суд позбавлений можливості дослідити її зміст, оскільки даний доказ не має перекладу на українську мову. Як пояснила у судовому засіданні позивачка, сину встановлений діагноз, який потребує носіння окулярів. Згідно довідок від 07.05.2024 №7705-5003274020 та від 22.03.2024 №7705-7001988316 [PERSON] та [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами та фактично проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.04.2022 [PERSON] його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.08.2021 його мати [PERSON] [INFO] померла. Відповідно до рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04.02.2022 у справі №591/8123/21 визнано [PERSON] [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] та внесені зміни до актового запису про народження. Згідно виписки-епікризу з медичної картки стаціонарного хворого №77 та виписки із медичної карти амбулаторного хворого №8 відповідачу встановлений діагноз ВІЛ-нфекція, клінічна стадія 4 (СД 488 кл.). Супутній діагноз хронічний гепатит. Відповідно до Акту Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 11.07.2025 № 4532/913 [PERSON] проходив обстеження стану здоров`я за направленням [INFO] . Як пояснила у судовому засіданні представник відповідача, на даний час відповідач має проблеми з працевлаштуванням через наявні у нього діагнози, а також несе витрати на лікування. Також відповідач несе витрати на утримання сина [PERSON] , з яким вони проживають вдвох, виплати внутрішньо переміщеним особам відповідач не отримує. У разі необхідності додаткову матеріальну допомогу йому надає сестра. Відповідач не відмовляється від обов`язку утримання дитини, однак не може сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аналогічні обов`язки батьків закріплені у частині 2 статті 51 Конституції України. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їхнього основного піклування. Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачкою заявлено про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина сторін у розмірі 5000 грн щомісячно, від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, при цьому відповідач зазначає про можливість сплачувати аліменти у сумі 2000 грн. За змістом частини першої статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років станом на день звернення позивача до суду з позовом (14.07.2025) становить 3196 гривні. При визначенні розміру аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, судом враховано, що спільна дитина сторін проживає разом з позивачкою поза межами України, позивачка самостійно оплачує вартість оренди житла та сплачує комунальні послуги, несе витрати на харчування, навчання сина, організовує його дозвілля, несе витрати на оплату послуг лікарів, у подальшому має намір користуватись послугами репетиторів. У той же час відповідач, будучи особою працездатного віку, офіційно не працевлаштований, регулярного доходу не отримує, є внутрішньо переміщеною особою та проживає разом з іншим неповнолітнім сином, якого після смерті матері дитини утримує самостійно, виплати для ВПО не отримує. Відповідач має ряд хронічних хвороб та несе додаткові витрати на лікування поза державними програмами. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, розмір прожиткового мінімуму для дитини, а також те, що малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні матері, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Доказів того, що відповідач не має можливості чи не здатен допомагати дитині в матеріалах справи відсутні. Разом з тим, позивачка не надала суду доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів саме в розмірі 5000 грн щомісяця для забезпечення належного розвитку та належного рівня життя дитини, виходячи з рівного обов`язку батьків брати участь в їх матеріальному утриманні, та дослідженими під час судового розгляду матеріалами справи не доведено матеріальної можливості відповідача сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. При визначенні розміру аліментів слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача. У такому випадку з урахуванням встановлених у ході розгляду справи обставин суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 3000 грн щомісяця, починаючи з 14 липня 2025 року. Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, а стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, суд, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню. Разом з тим суд вважає за доцільне роз`яснити сторонам у справі, що згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне. Згідно з положеннями статей 133, 141 ЦПК України відповідача підлягає стягненню на користь держави 1211,20 грн судового збору.

Outcome: partial