Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

У липні 2025 року Печерський районний суд м. Києва на підставі ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 23.06.2025 отримав позовну заяву [PERSON] (далі - позивач), яка звернулася до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, АТ КБ «Приватбанк», Банк), в якій просить, стягнути з відповідача 38968,26 грн. безпідставно набутих грошових коштів та звільнити її від сплати судового збору у відповідності до ст.. 22 Закону України (Про захист прав споживачів). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02 грудня 2013 року позивачем була підписана Анкета-Заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, надана ПАТ КБ «Приватбанк» на отримання кредитної картки з метою отримати банківські послуги. Усний кредитний договір №б/н від 02.12.2013 року укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» підпадає під поняття споживчого договору згідно з яким надається певна послуга фінансової установи на отримання іншою стороною матеріальних благ, оскільки укладається між фізичною особою із споживчою метою з однієї сторони, і юридичною особою, яка надає подібні послуги у публічному порядку (невизначеному колу осіб), з другої сторони. З огляду на правовідносини, які виникли між позичальником - фізичною особою [PERSON] та фінансовою установою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», зважаючи на законодавство України, судову практику, вважає, що дані правовідносини регулюються в тім числі і Законом України «Про захист прав споживачів», згідно з ч. 3 ст. 22 якого позивачем судовий збір не сплачується, так як пред`явлений позов пов`язаний з порушенням його прав.. У жовтні 2023 року представник АТ КБ «ПриватБанк» Гребенюк О.С. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором (цивільна справа №546/1344/23). Дана позовна заява обґрунтована тим, що 02 грудня 2013 року мною, позивачем [PERSON] була підписана Анкета-Заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що складає між мною і банком Договір про надання банківських послуг. 07.12.2023 рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області у цивільній справі №546/1344/23 у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено. Дане судове Рішення позивачем не оскаржувалося та набуло законної сили 06 січня 2024 року. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 07.12.2023 року у цивільній справі №546/1344/23 між тими ж сторонами, які набрали законної сили, мають преюдиційне значення. При зверненні до суду з позовною заявою, відповідно до ч,2 п.6 ст. 119 ЦПК позивач повинен зазначити преюдиційний факт як доказ, що підтверджує обставини справи. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 07.12.2023 у цивільній справі №546/1344/23 встановлено обставини що [PERSON] надмірно сплачено відсотки на користь Відповідача та щомісячні страхові платежі. Із рішення суду: «Судом не враховуються включені позивачем в рахунок заборгованості суми відсотків за використання кредитного ліміту (згідно виписки 70750,56 грн) та щомісячні страхові платежі в сумі 2384,05 грн.» Позивач АТ КБ «ПриватБанк» вважав, що станом на 28.09.2023 року [PERSON] заборгувала йому 35110,65 гривень. Але суд вважав інакше. Із рішення суду: «Однак, судом було встановлено факт погашення відповідачем заборгованості на загальну суму 256639,42 грн., що значно перевищує суму, яку відповідачка фактично отримала від позивача, а саме в розмірі 217671,16 грн..» Тобто, заборгованість АТ КБ «ПриватБанк» перед [PERSON] складає 38968,26 грн. (розрахунок: 256639,42 грн. - 217671,16 грн. = 38968,26 грн.). 31 січня 2025 року [PERSON] письмово звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення коштів, в якій [PERSON] , посилаючись на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 07.12.2023 у цивільній справі № 546/1344/23, відповідно до ст. 1212, 1214, 536 Цивільного кодексу України наполягала повернути [PERSON] її кошти в сумі 38968,26 гривень протягом п`ятьох робочих днів на мій рахунок. Листом, датованим 13.02.2025 за №20.1.0.0.0/7-250204/69873 представник АТ КБ «ПриватБанк» змушений був констатувати, що підстави для задоволення заявлених [PERSON] вимог без надання відповідного судового рішення, що набрало законної сили, відсутні. Тому [PERSON] змушена звертатися до суду з цією позовною заявою. Ухвалою від 25.07.2025 позовну заяву [PERSON] до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку позовного спрощеного провадження. 22.09.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила проводити розгляд за її відсутності та задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні цивільного позову. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 02 грудня 2013 року позивачем була підписана Анкета-Заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, надана ПАТ КБ «Приватбанк» на отримання кредитної картки з метою отримати банківські послуги. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За правилами частини 1 статті 627, статті 629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положенням частини 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Частиною першою статті 1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка. Відповідно до положень частини третьої статті 1066 ЦК України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно вимог статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Відповідно до частин другої, четвертої статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставин, за яких банк має здійснити договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявністю договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника тощо). У разі, якщо кредитором за договором є обслуговуючий платника банк, право банку на проведення договірного списання передбачається в договорі на розрахунково-касове обслуговування або в іншому договорі про надання банківських послуг. В силу статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Правовідносини між позивачкою та банком врегульовані договором № б/н від 02.12.2013, який недійсним судом не визнавався, а тому до даних правовідносин положення ст. 1212 ЦК України не застосовуються. Оскільки кошти, стягувались на підставі кредитного договору б/н від 02.12.2013 та фактично отримані та використані кошти були повернуті позичальником добровільно, то спірні грошові кошти не можуть бути повернутими на підставі приписів статті 1212 Цивільного кодексу України. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.. Позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (стаття 256, частина перша статті 260, частина третя статті 267 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому позивач повинен довести той факт, що він не міг довідатись про порушення свого цивільного права, а відповідач, навпаки, що інформацію щодо порушеного права позивач мав можливість отримати раніше. Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в наведеній правовій нормі, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Крім наведеного, позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. В позові [PERSON] заявляє вимогу про стягнення з банку безпідставно отриманих коштів в сумі загальній сумі 38968,26 грн. При цьому позивачка не надає розрахунку коли саме, в які дати та в яких сумах такі кошти безпідставно отримані банком. При цьому, як вбачається з виписки про рух коштів по картрахунках позивачки, кошти на погашення заборгованості за Договором вносилися [PERSON] самостійно, а не списувалися Банком з інших рахунків. Згідно з статтями 1, 3, 15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи, на момент її звернення до суду порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини. У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах. Позивачкою у даній справі не надано доказів про порушення її прав та інтересів з боку відповідача АТ КБ "ПриватБанк", а відсутність таких порушень не породжує для неї права на захист в обраний спосіб та з вказаних у позові підстав. Враховуючи викладене позовна заява задоволенню не підлягає. На підставі викладено та

Outcome: dismissed