Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Позивач ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості і судових витрат. В обґрунтування позову зазначено, що 21.12.2021 року між ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №6224734, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в розмірі 51600,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок позичальника, а останній зобов`язався своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану проценту ставку за користування кредитом із розрахунку 28,00 % річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно з договором. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору станом на 01.03.2025 року утворилась заборгованість в сумі 167499,93 грн, що складається із: заборгованості за кредитом 45703,38 грн, заборгованості по відсоткам 43364,55 грн, заборгованості по комісії 78432,00 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь. Представник позивача, будучи своєчасно і належним чином повідомлений судом про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи повідомленим судом належним чином про час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини неявки, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надав. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.223, ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 21.12.2021 року між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №6224734, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в кредит у сумі 51600,00 грн, для власних потреб, на умовах строковості, зворотності, платності у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, а останній зобов`язався своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану проценту ставку за користування кредитом із розрахунку 28,00 % річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно з договором (а.с.9-22). Відповідно до п.1.3 вказаного договору, дата остаточного повернення кредиту до 15.12.2024 року. Згідно з п.2.5 зазначеного договору, за обслуговування кредитної заборгованості, позичальник щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4% від суми кредиту, зазначену в п.1.1 цього договору. Відповідно до п.2.7 вказаного договору, за надання кредиту позичальник сплачує комісію 3% від суми кредиту, встановленої у п. 1.1 даного договору. Зазначена комісія сплачується позичальником одноразово. Того ж дня, між сторонами було підписано додаток №1 до договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №6224734 (а.с.23-24). Як вбачається із заяви [PERSON] , останній просив перерахувати належну йому суму кредиту, після утримання комісії згідно п.п.2.7 договору, в розмірі 50052 грн за відповідними реквізитами (а.с.25). Між сторонами було підписано додаток №3 до договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №6224734, відповідно до якого сторони узгодили реквізити для перерахування коштів на поточний рахунок кредитодавця для погашення кредиту, процентів та сплати інших платежів (а.с.26). Відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів №1236 від 21.12.2021 року, ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» перерахував на рахунок [PERSON] 50052,00 грн згідно з кредитним договором №6224734 від 21.12.2021 року (а.с.28). Згідно з розрахунком заборгованості, наданим ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ», відповідач станом на 01.03.2025 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі в сумі 167499,93 грн, що складається із: заборгованості за кредитом 45703,38 грн, заборгованості по відсоткам 43364,55 грн, заборгованості по комісії 78432,00 грн. (а.с.7, 8). За статтею 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачу. Останній зобов`язався своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку та виконувати інші зобов`язання. Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першоїстатті 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу(частина друга статті 1050 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, згідно з якою уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно користуватися кредитом, натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за користування кредитом) за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто, позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно достатті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. У пункті 140 постанови від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) Велика Палата Верховного Суду вказала, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. При цьому у пункті 146 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за користування кредитом, сформульованого у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та підтвердженого у постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19). У договорі про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №6224734 від 21.12.2021 року вказано, що сплата процентів, суми кредиту та інших платежів здійснюється позичальником щомісячно ануїтентними платежами у розмірі та в період встановленими в Додатку №1 до цього Договору з 01 по 15 число місяця наступного за звітним, починаючи з 01.01.2022 року, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Дата остаточного повернення кредиту до 15.12.2024 року. За змістом вищевказаних вимог закону та умов кредитного договору строк повернення всієї суми кредиту настав 15.12.2024 року й саме в межах цього строку ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» мало право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №6224734 від 21.12.2021 року, станом на 01.03.2025 року, який було долучено до позовної заяви, сума нарахованих процентів в період з 21.12.2021 року по 15.12.2024 року складає 41002,09 грн., сума оплачених процентів 435,38 грн. Таким чином, твердження позивача про необхідність нарахування процентів за користування кредитом в період з 15.12.2024 року до 01.03.2025 року, тобто після закінчення строку дії кредитного договору, не ґрунтуються на нормі закону. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимоги про стягнення суми відсотків, яка нарахована після закінчення строку дії кредитного договору, слід відмовити. Отже, враховуючи суму сплачених відповідачем процентів в розмірі 435,38 грн, у [PERSON] наявна заборгованість по процентам за період з 21.12.2021 року по 15.12.2024 року у розмірі 40566,71 грн. Щодо нарахування позивачем комісії, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Згідно з ч. 6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит. З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги кредитодавця, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, кредитодавцем в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються [PERSON] та за які кредитодавцем встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У п. 2.5 договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №6224734 від 21.12.2021 року визначено, що за обслуговування кредитної заборгованості, позичальник щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4% від суми кредиту зазначену в п.1.1 цього договору. Встановивши у кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами, що відповідно до розрахунку заборгованості у загальному розмірі складає 78432,00 грн, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику. Розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими. При цьому, згідно з розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, загальний розмір плати за комісію 78432,00 грн є суттєвим порівняно із розміром кредиту, отриманого [PERSON] , що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним. У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про неправомірне нарахування позивачем комісійної винагороди. Аналогічна позиція міститься постанові Верховного Суду від 09 лютого 2024 року (справа №337/3703/22). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у сумі 45703,38 грн. та заборгованість по відсотках, нарахованих до закінчення строку дії кредитного договору, у сумі 40566,71 грн. (45703,38 + 40566,71 = 86270,09 грн). Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідачем було сплачено за обслуговування кредитної заборгованості комісійну винагороду у розмірі 2064,00 грн. Оскільки в кредитному договорі не було обумовлено які саме послуги входять в обслуговування кредитної заборгованості, а відтак, враховуючи суму заборгованості відповідача перед позивачем 86270,09 грн та суму сплаченої відповідачем комісійної винагороди у розмірі 2064,00 грн, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню частково у розмірі (86270,09 грн 2064,00 грн = 84209,09 грн). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 1559 гривень 42 копійки (від 51,50 % задоволених вимог).

Outcome: partial