Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Звернувшись до суду із вказаним позовом, представник позивача посилався на те, що 19 листопада 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 19.11.2024-100001804. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит в розмірі 5000 грн. строком на 140 днів з 19 листопада 2024 року по 07 квітня 2025 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит та сплатою комісії у розмірі 20% від суми кредиту, що становить 1000 грн. Умовами вказаного договору також передбачена неустойка в розмірі 50 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до умов договору кредитодавець надав позичальнику кредит шляхом перерахування позичальнику коштів на банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, перерахувавши 19 листопада 2024 року на рахунок [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000 грн., в той час як відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 12777,26 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 5000 грн.; заборгованості по процентам в розмірі 5400 грн.; заборгованості по комісії в розмірі 177,26 грн.; заборгованості по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання в розмірі 2200 грн. Посилаючись на те, що відповідач належним чином умови кредитного договору не виконала, позивач через свого представника просила суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 12777,26 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Процесуальні дії у справі Спрощене провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 26 червня 2025 року після отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування відповідача - фізичної особи. Позиції сторін Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про його дату, час і місце повідомлялась належно кожного разу, згідно позовної заяви просила провести розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач до суду не з`явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась шляхом направлення судових повісток за адресою зареєстрованого місця проживання та публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причин свого неприбуття не повідомляла, будь-яких заяв чи то клопотань не направляла. При цьому, відповідач причин своєї неявки до суду не вказувала, будь-яких заяв, у тому числі й заяв по суті справи, не направляла, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належно в силу положень ч. 9 ст. 10, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, у зв`язку із чим суд вважає наявними одночасно існування усіх передумов, визначених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, і необхідних для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач двічі повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте, на розгляд справи свого представника не направила, причин його неявки не вказала, відзив на позов не подала, у той час, як позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. За такого, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених учасникам справи У свою чергу, суд, дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а також достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, виходив із такого. Зокрема, суд установив, що 19 листопада 2024 року між ТОВ «Споживчий центр та [PERSON] укладено кредитний договір № 19.11.2024-100001804 (кредитної лінії) За умовами вказаного договору [PERSON] надано кредит в розмірі 5000 грн. строком на 140 днів з дати його надання до 07 квітня 2025 року. Відповідно до умов договору процентна ставка становить 1% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Умовами вказаного договору також передбачено комісію у розмірі 20% від суми кредиту, яка дорівнює 1000 грн. Вказаний кредитний договір також містить графік платежів, який містить відомості щодо дати чергових платежів за кредитом та розмір чергових платежів з зазначенням його складових. Крім того, за умовами кредитного договору передбачено неустойку у розмірі 50 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Згідно умов кредитного договору, сторони передбачили спосіб ідентифікації та верифікації споживача шляхом отримання ідентифікаційних даних через систему BankID НБУ. Позивачем підтверджено, що їй надані та вона отримала інформацію зазначену в ч. 1, 5 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та ознайомилась з нею за посиланням наданим позичальником, отримала примірник цього договору. Вказаний кредитний договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е299. Згідно повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 216-1507 від 15 липня 2025 року, останнє підтвердило здійснення переказу грошових коштів на підставі договору кредиту № 19.11.2024-100001804 на платіжну карту клієнта № [NUMBER] 19 листопада 2024 року в сумі 5000 грн. Проте, як слідує із матеріалів справи, відповідач умов укладеного договору про надання коштів у кредит не виконала, здійснивши лише часткове погашення кредитної заборгованості, внаслідок чого, відповідно до розрахунку заборгованості за період з 19 листопада 2024 року по 07 квітня 2025 року, має заборгованість в розмірі 12777,26 грн. із яких: 5000 грн. - основний борг; 5400 грн. - проценти; 177,26 грн. - комісія; 2200 грн. - неустойка. Тож, вирішуючи справу по суті, суд ураховував наступне. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Частиною 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, між позивачем та [PERSON] існували зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Боржник зобов`язаний, як це передбачено ч. 1 ст. 527 ЦК України, виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049\~ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Однак, згідно підпункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Таким чином, у ракурсі установлених фактичних обставин щодо неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, ураховуючи наведені вище правові норми, які регулюють відносини, що виникли між сторонами, суд вважає правомірними вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за процентами, комісії та відхиляє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача неустойки, оскільки відповідно до вимог підпункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. При цьому, суд перевірив правильність нарахування позивачем складових заборгованості, як то, щодо заборгованості за тілом кредиту, комісією та процентами за користування кредитом, нарахованими згідно умов договору на дійсну заборгованість відповідача і вважає ці розрахунки в цій частині вірними, позаяк, вони відповідають вимогам закону. Отже, суд робить висновок, що права позивача порушені відповідачем через неналежне виконання нею умов укладеного договору про надання коштів у кредит та непогашення дійсної заборгованості, а тому вони підлягають захисту шляхом стягнення на його користь установленої судом заборгованості, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за процентами за користування кредитом та комісією, яка у цій справі є підтвердженою належними, допустимим і достовірними доказами, у тому числі й їх сукупністю. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойки, суд вважає, що такі не підлягають задоволенню, оскільки у відповідності до підпункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Як наслідок, цей позов підлягає частковому задоволенню. Щодо питання розподілу судових витрат За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збірпокладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2005,26 грн. судового збору, що становить 82.78 відсотків задоволених вимог. З цих підстав,

Outcome: partial