Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

01.05.2024 [PERSON] звернулось до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Російської Федерації, в особі уряду Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди у розмірі 35\~000,00 євро. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] є громадянином України і проживає в [ADDRESS] . Ще задовго до початку повномасштабної війни Російської Федерації (далі РФ) проти України позивач, зі своєю дружиною та двома малолітніми дітьми проживав у м. Одеса, вів нормальний спосіб життя, працював, займався господарською діяльністю, виховував дітей, доглядав за членами родини, забезпечував їх безпеку. Проте повномасштабна збройна агресія РФ на території України та зокрема в м.\~Одеса, яка постійно перебуває під ракетними атаками ворога вдень і вночі, значно вплинула на якість його життя та життя членів його сім?ї, які через регулярні повітряні тривоги та вибухи щодня переносять стрес і побоювання за свою безпеку. Порушені нормальні життєві зв?язки [PERSON] , який змушений вживати додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права. Позивач вважає, що саме РФ своїми діями зіпсувала якість його життя та якість життя його родини, має за це відповідати, як перед Україною загалом, так і перед позивачем. Спричинена моральна шкода підпадає під всі пункти ч. 2 ст. 23 ЦК України, [PERSON] зазнав морального болю та страждань внаслідок збройної агресії РФ; зазнав душевних страждань через протиправну агресію РФ як щодо себе, так і родини, оскільки якість їхнього життя, безумовно, знизилася. Крім того, в рамках кримінального провадження № 52023000000000320 від 19.07.2023, в якому позивач має статус підозрюваного, наразі завершено досудове розслідування та відкрито матеріали досудового розслідування для ознайомлення стороні захисту. Орган досудового розслідування, а саме Національне антикорупційне бюро України (НАБУ), за вказаним кримінальним провадженням знаходиться в м. Києві та останнім на клопотання позивача відмовлено в ознайомленні з матеріалами досудового розслідування в м. Одеса. Таким чином, з метою свого захисту в кримінальному провадженні позивач змушений реалізовувати своє право на ознайомлення з матеріалами справи в м. Києві, в приміщенні органу досудового розслідування - НАБУ. Проте, триваюча збройна агресія РФ, а саме значні ракетні обстріли міста Одеси та Одеської області, значна кількість повітряних тривог зобов?язують позивача регулярно дбати про безпеку його родини, не надають йому можливості покидати м. Одесу та їхати до м. Києва, таким чином не надають йому можливості реалізувати своє право на ознайомлення з матеріалами досудового розслідування та забезпечити належний захист в кримінальному провадженні. Так, з відкритих джерел мережі Інтернет (https://air-alarms.in.ua) відслідковуються наступна обстановка в містах Одеса та Київ. За період з 20.07.2023 (дата складання повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 52023000000000320 від 19.07.2023) по 22.04.2024 (дата складання клопотання про встановлення строку для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування), тобто за 278 календарних днів, в м. Києві пролунало 244 повітряні тривоги загальною тривалістю 258,6 годин; в Одеській області пролунало вдвічі більше повітряних тривог - 493 загальною тривалістю 540,7 годин. Кількість повідомлень про вибухи на Київщині та Одещині, відповідно, 86 та 200. За проміжками часу найбільше тривог пролунало у період з 12.00 до 18.00 год, тобто у фазу активних робочих годин (понад 30 % тривог на Київщині та понад 29 % на Одещині). Із 198 робочих днів у описаний період пролунало 182 повітряні тривоги в м. Києві (майже по одній тривозі в робочий день) та 358 повітряних тривог в м. Одеса (в середньому по 1,8 тривог в робочий день). Зазначена інформація не просто статистичні цифри, а реальна загроза життю та здоров`ю позивача та членам його родини, що впливає в тому числі на їх психоемоційний стан. За останні 5 місяців по місту Одеса були здійснені, зокрема, такі обстріли з боку країни-агресора. Грудень 2023 року: 12.12.2023, внаслідок атаки дронів на територію комунальної установи в м.\~Одесі, були поранені два чоловіка; один з них помер наступного дня. 13.12.2023 російський дрон поцілив у гуртожиток в м. Одесі: постраждало 11 мирних мешканців: троє дітей потрапили до лікарні. 29.12.2023 сталася масована атака на місто: постраждала одна із шкіл, а також зруйновано декілька будинків на вул. Середній та Картамишевської, а також ракета поцілила у багатоповерхівку: є жертви та поранені. Січень 2024 року: у ніч на 01.01.2024 унаслідок обстрілу м. Одеси загинув 15-річний підліток. Ще сім людей отримали поранення. Через падіння збитих БпЛА пошкоджено щонайменше три багатоквартирних висотних будинки, три приватні будинки, господарські споруди. В одному з припортових терміналів внаслідок влучання спалахнула пожежа, яку оперативно загасили. У ніч з 16 на 17 січня ворог здійснив масовану БпЛА атаку м. Одеси, були пошкоджені декілька багатоповерхівок та автомобілі. Спалахнули пожежі, які загасили співробітники ДСНС. Є поранені люди. Відомо про двох госпіталізованих чоловіків та жінку з осколковими пораненнями. Ще одній жінці, яка отримала забій руки, допомогу надали на місці. Увечері 24.01.2024 в м. Одесі пролунала серія вибухів після оголошення сигналу повітряної тривоги. За інформацією ЗМІ в м. Одесі спалахнув багатоквартирний будинок. Лютий 2024 року: 08.02.2024 російсько-окупаційні війська, вночі, під час атаки дронами-камікадзе типу «Shahed-136/131» по Україні обстріляли обласний центр Одеської області. В результаті атаки пошкоджена цивільна інфраструктура. Ударом ворожого «Shahed-136/131» пошкоджено недобудовану багатоповерхівку, а також зафіксовано пошкодження будівлі навчального закладу: пробитий дах, перекриття, вибиті вікна. Березень 2024 року: у ніч на 02.03.2024 внаслідок ворожої атаки у Пересипському районі м.\~Одеси повністю обвалилася частина житлового дев`ятиповерхового будинку, в яку влучив дрон з дев`ятого до першого поверху. Знищено 18 квартир, ще 7 пошкоджено. По всій Одеській області неділю, 03.03.2024, було оголошено днем жалоби за загиблими. Загинуло 12 людей, серед них п?ятеро дітей. Поранено ще 20 мешканців будинку, двоє з яких були доставлені в реанімацію у важкому стані. 06.03.2024, вранці, РФ завдала удару крилатою ракетою "Іскандер" по Одеському порту в момент зустрічі президента [PERSON] з прем?єр-міністром Греції Кіріакосом Міцотакісом. Повідомляється, що ракета вдарила поряд із грецькою делегацією. [PERSON] заявив, що в результаті є загиблі та поранені. Внаслідок удару по портовій інфраструктурі загинуло п?ятеро людей, ще п?ятеро людей отримали поранення. Внаслідок ракетного удару по м. Одесі 15.03.2024 загинула 21 людина, поранено 73 жителі м. Одеси. І це лише частина тих подій, які щодня відбуваються у м. Одеса. Саме тому позивач не може собі дозволити часто залишати свою дружину та малолітніх дітей в небезпеці в м. Одесі та відвідувати м. Київ для ознайомлення з матеріалами досудового розслідування. Внаслідок цього сторона обвинувачення у кримінальному провадженні вважає, що позивач зволікає із ознайомленням з матеріалами досудового розслідування. У зв?язку з цим, стороною обвинувачення у кримінальному провадженні № 52023000000000320 від 19.07.2023 направлено слідчому судді Вищого антикорупційного суду клопотання про встановлення для позивача строку ознайомлення з матеріалами досудового розслідування у зв?язку з тим, що [PERSON] , нібито, зволікає з ознайомленням з матеріалами досудового розслідування. Однак, істині причини темпу ознайомлення з матеріалами досудового розслідування з боку позивача є саме збройна агресія РФ проти Україні. Таким чином, РФ спричинено позивачу моральну шкоду, яка має бути відшкодована. Спричинену моральну шкоду [PERSON] оцінює у розмірі, еквівалентному 35 000,00 євро за офіційним курсом гривні до євро, що встановлений Національним банком України на день ухвалення рішення. Обґрунтовуючи завдану РФ моральну шкоду у вказаному розмірі вважає, що це є справедливою компенсацією з агресора - РФ за факт порушення основоположних прав людини в Україні через що позивачу завданий душевний невгамовний біль, безперервні страждання через війну. 13.05.2024 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху. 21.05.2024 від позивача на виконання ухвали суду надійшла заява про усунення недоліків та зменшення розміру позовних вимог до 5\~000,00 євро. 05.06.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення\~сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст. 178, 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та\~ст. 8 Конституції України\~гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно зі ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2\~ст. 2 ЦК України\~учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Статтею 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено поняття судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України. Преамбулою\~Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», визначено, що Україна згідно з\~Конституцією Україниє\~суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної\~Конституцією\~та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом. З 2014 року РФ здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії. Згідно з заявою Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії РФ та подолання її наслідків», текст якої схвалено\~постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-VІІІ, збройна агресія РФ проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії). Друга фаза збройної агресії РФ проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами РФ озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року). Третя фаза збройної агресії РФ розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів збройних сил РФ. 24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії РФ проти України - повномасштабне вторгнення РФ на суверенну територію України. 24 лютого 2022\~року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан. 14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами РФ та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення РФ геноциду в Україні», схваленої згідно з Постановою Верховної Ради України № 2188-IX). 27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію Наслідки продовження агресії РФ проти України: роль і відповідь Ради Європи№ 2433. Визнала, що агресія РФ проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни. Верховний Суд у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 дійшов висновку, що звернення позивача до українського суду із позовом до РФ про відшкодування шкоди, завданої збройною агресією РФ проти України, є можливим засобом захисту права. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 (справа №\~1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1, 3 Основного Закону України). Відповідно до ст. 28 Загальної декларації прав людини кожному гарантується право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», збройна агресія - це, в тому числі, застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Силові дії РФ, що тривають з 20 лютого 2014 року є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14 грудня 1974 року. Таким чином, РФ є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме РФ є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 травня 2022 року №\~760/17232/20-ц, визначаючи, чи поширюється на РФ судовий імунітет, Верховний Суд врахував, що предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією РФ проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; передбачається, що шкода завдана агентами РФ, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом генерального делікту). Таким чином, держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну. РФ порушивши наведені міжнародні норми, вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, а тому не має судового імунітету в частині вимог позивача про відшкодування шкоди. Звернення позивачів до українського суду визнано розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало б позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права (подібні правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291св21), від 18 травня 2022 року у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21) від 12 жовтня 2022 року у справі № 463/14365/21 (провадження № 61-4498св22), від 12 жовтня 2022 року у справі №\~463/14366/21 (провадження № 61-3713св22). Відповідно до частини першої\~статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Згідно зі\~статтею 48 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія. Судом встановлено, що [PERSON] є громадянином України і проживає в [ADDRESS] . Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої\~статті 11 ЦК України). Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини другої\~статті 16 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Тлумачення\~статті 23 ЦК України\~свідчить, що ця норма поширюється на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться у залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22\~квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)). Згідно з частиною першою\~статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя\~статті 23 ЦК України). Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та її результатом, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі №\~214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Загальновідомим є факт того, що РФ є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України з огляду на порушення РФ державного суверенітету України, порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивачів, та, відповідно, саме РФ серед іншого є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. Беззаперечно, що кожен громадянин, який проживав в Україні, у тому числі громадяни України, які були вимушені шукати безпечні умови для свого життя та життя своєї родини внаслідок збройної агресії РФ, прийняли рішення виїхати на період воєнного стану за межі території бойових дій, зазнали безумовних моральних страждань. Беззаперечно, що кожен громадянин, який не покинув територію України, не відчуває себе в безпеці після введення в Україні воєнного стану, був позбавлений звичного ритму життя, звичайного спілкування з близькими та друзями. Проте це не позбавляє особу, яка звернулась до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок збройної агресії РФ, обов`язку обґрунтувати та довести у суді належними доказами, а суд - обов`язку встановити на підставі наданих доказів, елементи правопорушення, що призвело до завдання моральної шкоди (не тільки наявність шкоди, але й те, що вона є наслідком саме діяння держави-відповідача (причинно-наслідковий зв`язок). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 5 000 євро, за офіційним курсом гривні до євро, що встановлений Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.10.2025 1 євро = 48,47 грн. Таким чином, розмір заявлених вимог становить 5\~000 євро х 48,47 грн = 242\~350,00 грн. Позивач зазначає, що саме РФ своїми діями зіпсувала якість його життя та якість життя його родини, які через регулярні повітряні тривоги та вибухи щодня переносять стрес і побоювання за свою безпеку. Порушені нормальні життєві зв?язки [PERSON] , який змушений вживати додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права. Взявши до уваги загальновідомі факти, суд дійшов висновку, що внаслідок збройної агресії РФ проти України, розв`язання і ведення агресивної війни, обстрілів цивільної інфраструктури, нехтування фундаментальними цінностями і людськими правами позивач зазнав моральних переживань, душевних страждань і має право на компенсацію завданої моральної шкоди. Врахувавши встановлені у цій справі обставини, зокрема, триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивача, характер вимушених змін у його житті, звичного ритму життя, постійними стресами під час повітряних тривог та обстрілів, глибину душевних страждань через збройну агресію РФ проти України, які вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, суд дійшов висновку, що достатньою сатисфакцією для позивача є стягнення з РФ моральної шкоди у розмірі 242\~350,00 грн, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. На думку суду, вказана сума є належною компенсацією завданої позивачу моральної шкоди, що сприятиме відновленню порушених прав останнього. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позову у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 2\~137,50 грн.

Outcome: approved