Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури про відшкодування матеріальної та моральної шкода, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльністю, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Позовні вимоги мотивує тим, що 19 червня 2013 року, о 10 годині, його було затримано співробітниками ГУНП в Закарпатської області та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12013070160000924, за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України. В подальшому, вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2013 року (справа №307/2348/13-к) його було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у вигляді трьох років та шість місяців позбавлення полі. Міру запобіжного заходу за вироком суду у вигляді тримання під вартою йому було продовжено та строк відбуття покарання враховано з 10 год. 00 хв.19 червня 2013 року. 14 лютого 2014 року ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Закарпатської області його скарга на вирок Тячівського районного суду від 31 жовтня 2013 року задоволена частково, вирок скасовано та кримінальне провадження відносно нього закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було скасовано та звільнено його з під-варти негайно в залі суду. Підставою для закриття провадження та скасування вироку суд апеляційної інстанції зазначив, що було порушено його право на захист та недоведеність його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, не встановлені достатні докази для доведення винуватості і вичерпні можливості їх отримати. 19 червня 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційна скарга прокурора залишена без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 14 лютого 2014 року залишено без змін. Таким чином, позивач зазначає, що є всі підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, суду, у зв?язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, незаконним триманням під вартою з 10 год. 00 хв. 19 червня 2013 року по 14 лютого 2014 року (сім місяців 26 днів тримання під вартою = 240 днів). Встановлення правильного періоду перебування особи під слідством і судом, тримання під вартою, страждання які були перенесені позивачем, шкода здоров`ю впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено. Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати та тривалість перебування під слідством і судом, тримання під вартою, мінімальний розмір компенсації моральної шкоди має становити 1000000 гривень. В обґрунтування позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди позивач посилається на те, що він перебував незаконно під вартою та слідством і судом 240 днів та втратив заробіток. Визначаючи розмір втраченого позивачем заробітку, у зв`язку з незаконним розслідуванням кримінальної справи, незаконним триманням під вартою слід виходити саме із суми не нарахованої середньомісячної заробітної плати. яка на кінець 2013 року та в 2014 році складала 3685 гривень України із загальних джерел. Тому, розмір стягнення матеріальної шкоди складає 884400 гривень Просить суд стягнути в солідарному порядку з Головного управління національної поліції в Закарпатської області Міністерства внутрішніх справ України та Закарпатської обласної прокуратури на користь позивача шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України матеріальну шкоду в розмірі 884400 гривень України та моральну шкоду в розмірі 1000000 гривень. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області через систему «Електронний суд» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ГУНП в Закарпатській області не визнає позовні вимоги, заявлені позивачем в повному обсязі. Вказує на те, що позивач жодним чином не довів завдання йому моральної шкоди внаслідок діяльності посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, не надав належних доказів. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. У позовній заяві позивач наводить обставини, якими він мотивує розмір компенсації моральної шкоди це перебування її під при кримінальним переслідуванням в якості підозрюваної та обвинуваченої особи. Крім того, до матеріалів даної цивільної справи не додано будь-яких документів, якими б підтверджувався факт погіршення стану здоров`я позивача саме під час його кримінального переслідування. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Водночас, визначена позивачем сума у розмірі 1884400 гривень не відповідає принципам рівності, поміркованості, розумності та справедливості. Однак, жодних доказів про завдання позивачу моральної шкоди. викладених у позовній заяві (моральних страждань, образ, притягнення до кримінальної відповідальності, тощо) та доказів встановлення причинного зв`язку між діями, якими на думку позивача завдано шкоду та їх наслідки не надано, а обґрунтування настання такої шкоди є лише припущеннями позивача, викладені в позовній заяві. Таким чином, за відсутності доказів, та не встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями, якими на думку позивача завдано шкоду та їх наслідки, вимога про відшкодування шкоди в розмірі 1884400 гривень є безпідставною. Позивач жодним чином не довів завдання йому моральної шкоди внаслідок діяльності посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду, не надав належних доказів, у відповідності до ст. 81 ЦПК, де визначено, що кожна особа повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не підтверджено заподіяно йому шкоди в розмірі 1884400 гривень належними та допустимими доказами у розумінні приписів ЦПК України, якими зокрема можуть бути: висновок експерта психолога або медичної експертизи, які б достовірно встановили глибину та інтенсивність моральних страждань, а також факт того що наявні в нього захворювання прямо пов`язані із перебуванням його під слідством та судом, виникли саме під час кримінального переслідування у цьому кримінальному провадженні, або загострилися внаслідок переслідування. У позовній заяві позивач наводить ряд обставин, якими він мотивує розмір компенсації моральної шкоди. Разом з тим, позивач жодним чином не обґрунтовує, якими саме доказами доводяться обмеження, яких він зазнав під час розслідування та судового розгляду кримінального провадження щодо погіршення життєвих зв`язків, тощо. Визначаючи розмір відшкодування, суд повинен керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Представник звертає увагу суду на те, що встановлено, що позивач перебував під слідством та судом з 19 червня 2013 року по 14 лютого 2014 року, тобто 8 місяців. Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 09.11.2025 № 3460-IX установлений розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2025 року - 8000 гривень. Визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. При цьому, позивачем не надано відповідних доказів того, що він працевлаштований, отримує заробітну плату чи інший дохід, не представив суду докази, які підтверджують його середньомісячний заробіток та яким є його звичайні заняття. Просить суд в задоволенні позовної заяви [PERSON] відмовити в повному обсязі. Представник відповідача Закарпатської обласної прокуратури подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що зазначений позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Представник зазначає, що позивач повинен обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому моральну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Також він повинен надати суду обґрунтований та у відповідності до вимог закону розрахунок суми, яку він просить стягнути. Разом з тим, позивачем не обґрунтовано у позовній заяві та до позову не надано жодного належного і допустимого доказу щодо: характеру і обсягу страждань, яких він зазнав; можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках; часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, і самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Розмір компенсації моральної шкоди у сумі 1000000 гривень, яку просить стягнути [PERSON] за час перебування під кримінальним переслідуванням у 600 разів перевищує мінімальний розмір для відшкодування, виходячи із сукупності приписів визначених Законом №266/94-ВР та ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік», не підтверджений належними доказами, оскільки є занадто завищеним, не відповідає розмірам сатисфакцій, які відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини присуджуються заявникам за порушення державою їхніх прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, на порушенні яких під час перебування під слідством і судом наполягає позивач. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення за рахунок Держави. У позовній заяві [PERSON] наведено обставини, якими мотивовано розмір компенсації моральної шкоди - це проведені дії в рамках кримінального провадження. Разом з цим, у позові жодним чином не обґрунтовано, якими саме доказами доводяться обмеження, яких позивач зазнав під час розслідування вказаного кримінального провадження щодо негативних змін у життєвих стосунках. В матеріалах справи відсутні докази щодо завданих позивачу душевних та психічних страждань, погіршення стану здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках з іншими людьми, а також суттєвого обмеження прав та можливостей, які потребують додаткових матеріальних затрат для їх відновлення до попереднього стану, що передував моменту притягнення до кримінальної відповідальності. Будь-якого експертного дослідження на підтвердження заподіяної органом досудового розслідування шкоди (суми позову) у причинно-наслідковому зв`язку позивачем до суду надано. Крім того, ніякого обґрунтованого розрахунку суми, яку [PERSON] просить стягнути на свою користь, до позову не додано. А тому розмір компенсації моральної шкоди в заявленій сумі, що у 600 разів перевищує мінімальний розмір для відшкодування, не підтверджений належними доказами, є занадто завищеним, не відповідає розмірам сатисфакцій, які відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини присуджуються заявникам за порушення державою їхніх прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, на порушенні яких під час перебування під слідством і судом наполягає позивач. Разом із тим, до матеріалів справи позивачем не надано доказів звернення до органів досудового розслідування із заявою про визначення розміру відшкодування матеріальної шкоди, завданої органом слідства. Таким чином, у кримінальному провадженні №12013070160000924 органом слідства майнової шкоди, що завдана позивачу, не встановлено, розмір такого органом слідства не визначався. Таким чином, відповідачем у справі є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади, а кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. З огляду на викладене, в задоволенні позову [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду в розмірі 1884400 гривень просить відмовити. Позивач [PERSON] подав до суду відповідь на відзиви відповідачів. У відповіді зазначив, що він посилався на те, що йому завдана шкода тривалим утриманням під вартою та перебуванням під слідством. Так, з матеріалів справи вбачається, що він перебував у місцях позбавлення волі 240 календарних днів. Отже, перебування за ґратами та тривалість досудового слідства протягом необмеженого строку може завдавати особі певну шкоду: матеріальну та моральну. Закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючи підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати. Просить суд позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить їх задовольнити. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Олексій О.М. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Представник відповідача Закарпатської обласної прокуратури Варга І.В. в судовому засіданні просить в задоволенні позову відмовити. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 20 січня 2025 року, залишеної без змін постановою Одеського апеляційного суду від 20 березня 2025 року, матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, Закарпатської обласної прокуратури про відшкодування матеріальної та моральної шкода, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльністю, органів досудового розслідування, прокуратури передано на розгляд за підсудністю до Тячівського районного суду Закарпатської області. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 квітня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 серпня 2025 року закрито підготовче провадження в даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні встановлено, що 31 жовтня 2013 року вироком Тячівського районного суду Закарпатської області (справа №307/2348/13-к) визнано винним позивача [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, на підставі ст.71 КК України [PERSON] за сукупністю з вироком Тячівського районного суду від 12 лютого 2013 року частково приєднано не відбуту частину покарання у виді шість місяців позбавлення волі до покарання призначеного за цим вироком і остаточно до відбування [PERSON] призначено три роки і шість місяців позбавлення волі, строк відбуття покарання засудженому [PERSON] вирішено рахувати з 10 год. 00 хв. 19 червня 2013 року, з моменту його затримання (а.с.10-12). Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 14 лютого 2014 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено частково, вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 31 жовтня 2013 року скасовано, кримінальне провадження відносно [PERSON] за ч.3 ст. 185 КК України було закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, міру запобіжного заходу відносно [PERSON] у вигляді тримання під вартою скасовано, звільнено [PERSON] з-під варти в залі суду негайно (а.с.13 -20). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 19 червня 2014 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 14 лютого 2014 року щодо [PERSON] залишено без змін (а.с.21-23). З Витягу з ЄРДР за номером кримінального провадження 12013070160000924 та додатку до нього вбачається, що позивачу [PERSON] 4 червня 2013 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України (а.с.221-222). За приписами пункту 14 частини першої\~статті 3 Кримінального процесуального кодексу України\~притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частин першої та другої\~статті 42 КПК України\~підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому\~статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому\~статтею 291 цього Кодексу. У частині першій\~статті 278 КПК України\~визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. Відповідно до частин першої та другої\~статті 532 КПК України, вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення ,якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. На підставі системного аналізу наведених норм прав суд дійшов переконання, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи від 04 червня 2013 року до 14 лютого 2014 року, тобто з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до постановлення Закарпатським апеляційним судом ухвали про закриття кримінального провадження. Моральна шкода підлягає майновому відшкодуванню з обрахуванням відповідно до тривалості періоду такого незаконного перебування під слідством та судом з обов`язковою прив`язкою до мінімального розміру заробітної плати, оскільки це передбачено законом. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях\~56,\~62 Конституції України, у\~Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~та в статтях\~1167,\~1176 ЦК України. Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з пунктом 2 частини другої\~статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. У частинах першій та другій\~статті 1176 ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до\~статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 2 зазначеного Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим\~Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Статтею 3 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду встановлено, що у вказаних вище випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Згідно з частинами другою, третьою\~статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. А тому, суд не приймає до уваги заперечення представників відповідачів щодо недоведеності моральної шкоди, завданої позивачу [PERSON] , з огляду на тривалість перебування останнього під слідством і судом. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Вищевикладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, при цьому, визначений\~законом\~розмір - є мінімальним, який гарантований державою, а суд, виходячи із обставин конкретної справи може визначити і більший розмір відшкодування. Станом на час розгляду вказаної справи, відповідно до\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», розмір мінімальної заробітної плати становить 8000 гривень. Згідно п. 3\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №4\~від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п.9 вказаної вище постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Порушення прав людини та одного з основоположних принципів, що лежить в основі кримінального права презумпції невинуватості, призводить до того, що особа, яку держава обвинувачує у скоєнні злочину, стикається із значними соціальними та особистими наслідками, зокрема, потенційною можливістю позбавлення волі, соціальним засудженням, а також з іншими психологічними та економічними витратами. Кримінальне переслідування, яке відбувалося з обвинувальним ухилом не може не вносити коректив до звичного життєвого укладу особи, які не завжди носять позитивний характер. Моральні страждання позивача були пов`язані з тривалим досудовим слідством та судовим розглядом, оскільки він більше восьми місяців перебував під кримінальним переслідуванням, з яких в період з 19 червня 2013 року до 14 лютого 2014 року перебував під вартою, внаслідок чого був ізольований від суспільства, що є надзвичайною мірою впливу на особу та кардинальним чином впливу на його життя. При цьому досліджена в судовому засіданні ухвала апеляційного суду Закарпатської області від 14 лютого 2014 року про закриття кримінального провадження відносно позивача [PERSON] на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України свідчить про безпідставність не тільки утримання під вартою [PERSON] , але і взагалі кримінального переслідування [PERSON] . Суд вважає доведеним та обґрунтованим той факт, що у зв`язку з таким переслідуванням з боку правоохоронних органів позивач [PERSON] зазнав душевних переживань, втратив авторитет серед оточення, зазнав надзвичайного впливу, що призвів до глобальної зміни його життєвого укладу та завдав йому значних страждань. Таким чином, враховуючи час незаконного перебування під слідством та судом позивача, а саме з 04 червня 2013 року по 14 лютого 2014 року, що становить 8 календарних місяців, а також розмір мінімальної заробітної плати, яка на час розгляду справи в суді, відповідно до\~Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік»\~складає 8000 гривень, моральна шкоди заподіяна позивачу не може бути меншою ніж 64000 гривні. Отже, законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, але не граничний. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020р. у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (Станков проти Болгарії, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007р.). Зазначені висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими у постановах від 02 грудня 2015р. у справі № 6-2203цс15, від 24 квітня 2017р. у справі № 6-2885цс16, від 22 червня 2017р. у справі № 6-501цс17. Відтак, розмежовуючи види незаконних процесуальних дій органів досудового слідства та прокуратури, за які спеціальним законом передбачено відшкодування моральної шкоди, і зважаючи на те, що законодавством не встановлено чіткого розміру відшкодування моральної шкоди у цій категорії справ, а зазначено тільки мінімальний розмір, з якого необхідно виходити при її визначенні, зважаючи на усі обставини справи, представлені сторонами докази, аналізуючи ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача як факту безпідставного кримінального переслідування в цілому, так і факту його тривалого безпідставного утримання під вартою, зокрема, значні порушення життєвого укладу та моральні страждання, які поніс позивач через неможливість тривалого відновлення своїх прав, суд вважає, що належний розмір відшкодування моральної шкоди\~ [PERSON] в даному випадку складає 200\~000 гривень, що відповідає принципу розумності та справедливості. \~ \~ \~ \~Щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 884400 гривень, які позивач [PERSON] поніс у вигляді втрати ним заробітку, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч.1\~статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої\~статті 3 цього Закону\~і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). \~ \~ \~ \~Враховуючи, що позивачем [PERSON] не надано жодних належних та допустимих доказів заподіяння йому матеріальної шкоди у вигляді втраченого ним заробітку, у зв`язку з його незаконним кримінальним переслідуванням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь матеріальної шкоди в розмірі 884400 гривень шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України до задоволення не підлягають, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Беручи до уваги наведене, з метою належного захисту прав позивача [PERSON] та виконання рішення суду, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державне казначейство України на його користь 200000 (двісті тисяч) гривень завданої моральної шкоди, а в іншій частині позовних вимог відмовити. Так як позивач звільнений від сплати судового збору за подачу вказаного позову до суду на підставі п.11 ч.2\~ст.3 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судові витрати у справі у вигляді судового збору слід віднести за рахунок держави.

Outcome: partial