Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Адвокат Ціпан О.П., звернувся до Рокитнівського районного суду Рівненської області в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 11.07.2014 року до 17.05.2024 року. В даному шлюбі сторони проживали та проживають разом за адресою [ADDRESS] . За час шлюбу вони побудували житловий будинок [ADDRESS] . Загальна площа будинку 64,1 кв.м. та житлова площа 31,7 кв.м. Право власності на вказаний будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.06.2020 року з відповідачем. Вищевказаний будинок побудований сторонами на земельній ділянці площею 0,25 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 5625081300:04:001:0096, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач не заперечує, що вказане майно є спільною власністю, однак сторони не змогли досягнути згоди щодо поділу майна. Оскільки позивач позбавлена можливості реалізувати своє право розпоряджатися на свій розсуд спірним майном, виникла необхідність звернутися до суду. Представник позивача - адвокат Ціпан О.П. в судове засідання не з`явився, однак від нього поступила заява, в якій він просить проводити розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а тому суд розглянув справу у відсутності представника позивача на підставі наявних доказів по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`являвся, хоча належним чином, неодноразово повідомлявся про час та місце проведення останніх, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Згідно із відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру, зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] є: [ADDRESS] . На вказану адресу неодноразово направлялися повістки про виклик в судові засідання, однак такі повернуті на адресу суду із зазначенням «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до положень ст.128 ЦПК України вважається належним повідомленням відповідача про час і місце розгляду справи. Також, судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі № 571/2307/25 відповідача [PERSON] .. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавиться провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що 11 липня 2014 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , який було зареєстровано Глиннівською сільською радою Рокитнівського району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис № 21. У шлюбі у сторін народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.9-11). Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 17 травня 2024 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 12). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 408354976 від 16.12.2024, право власності на житловий будинок, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2096272856250, земельна ділянка КН 5625081300:04:001:0096, знаходяться за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] з 09.09.2019 (а.с. 13). Право власності на житловий будинок загальною площею 64,1 кв.м. та земельна ділянка площею 0,25 га зареєстровано на вказані об`єкти. Як вбачається з матеріалів справи, технічний паспорт житлового будинку садибного типу, за адресою: [ADDRESS] , серія МЮ №393341 від 13 квітня 2020 року, виготовлений на ім`я [PERSON] ( а.с.14-16). Між позивачем та відповідачем домовленості щодо поділу майна не має, шлюбний договір не укладався. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11). Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму\~ВСУ від\~21.12.2007\~№11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 вбачається рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК України. При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Однак, ч. 1 ст. 358 ЦК України зазначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ч. 3ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналіз зазначених вимог закону свідчить про те, що нерухоме майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, хто з них є титульним його володільцем, якщо не буде встановлено інших обставин, а отже, у випадку, якщо вони не домовилися про порядок його поділу в натурі, спір може бути вирішений судом, зокрема, шляхом визначення їх ідеальних часток у ньому. З матеріалів справи встановлено, що вказаний житловий будинок та земельна ділянка були набуті під час перебування сторін у шлюбі, а питання про його поділ в натурі сторони не порушували. З огляду на вищенаведене, враховуючи позицію сторін, обставини справи відповідно до яких питання про поділ майна в натурі у даному провадженні вирішене бути не може, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права на 1/2 частку спірного нерухомого майна. Відповідач в судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки. Отже, позовні вимоги [PERSON] щодо поділу майна подружжя, підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачкою [PERSON] при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 3507 грн. 65 коп. (а.с. 1). Враховуючи, що судом позовні вимоги позивачки задоволені в повному обсязі, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в сумі 3507 грн. 65 коп.

Outcome: approved