Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

05.05.2025 представник позивача, адвокат Демарчук Наталія Олександрівна, звернулася до суду з вказаним позовом, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», що зареєстрований судом 06.05.2025, мотивуючи тим, що згідно кредитного договору №KIA3GK00830002 від 20.06.2007 [PERSON] було надано кредит в сумі 117250.00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.06.2022. Відповідно до кредитного договору № KIA3GK00830002 від 20.06.2007 року Відповідач зобов`язався щомісячно сплачувати частину кредиту та відсотки по ньому, але не погашає заборгованість по кредиту. [PERSON] не виконувала зобов`язання за Кредитним договором, внаслідок чого у останньої виникла заборгованість. У зв`язку з порушенням відповідачкою зобов`язань за кредитним договором позивач був змушений звернутися до суду для захисту своїх прав. 29.01.2013 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення по справі № 1003/14194/12, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] задоволено частково, звернено стягнення на предмет іпотеки, що розташований за адресою: [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості в розмірі 1461056,35 грн, що еквівалентно 182860,62 доларів США. 28.11.2017 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було передано за ціною третіх електронних торгів 759821,30 грн у рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2/357/573/13, виданим 14.06.2013 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, наступне майно: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 96,4 кв.м., житловою площею 67,40 кв.м. що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] . На погашення кредиту надійшли кошти у загальному розмірі 26991,88 доларів США, що вбачається із виписки по рахунку, однак заборгованість за кредитним договором не погашена у повному обсязі. Факт укладення Кредитного договору встановлено та підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2013 у справі № 1003/14194/12. Однак, з ухваленням вказаного рішення суду зобов`язання відповідачки сплатити заборгованість за кредитом не припинилося та триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання у повному обсязі. Відтак, позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення виконання зобов`язання за рішенням суду. Разом з тим, Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовна давність. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказане положення внесено Законом України №2120 IX від 15.03.2022 та набрало чинності 17.03.2022. Загальновідомим є факт того, що відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу. Згідно з вимогами про стягнення нарахувань у відповідності до положень ст. 625 ЦК України за період, у який на території України введено воєнний стан, приймаючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не нараховувало три проценти річних та інфляційні витрати за невиконання грошового зобов`язання з 24.02.2022, оскільки відповідачка звільнена від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України. Позивач звертається до суду з вимогами про стягнення з [PERSON] трьох процентів річних та інфляційних витрат від суми простроченої заборгованості встановленої рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2013 по справі № 1003/14194/12, за вирахуванням суми коштів у розмірі 759 821,30 грн, які надійшли від передачі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» предмету іпотеки. Таким чином, загальна сума трьох процентів річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № KIA3GK00830002 від 20.06.2007 складає 216503,96 грн. (три проценти річних 63168,79 грн + інфляційні нарахування 153 335,17 грн). Тому, просила у судовому порядку стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» три проценти річних у розмірі 63168,79 грн та інфляційні втрати за невиконання простроченого грошового зобов`язання у розмірі 153335,17 грн за кредитним договором №KIA3GK00830002 від 20.06.2007, що разом складає 216503,96 грн та стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028, 00 грн. 08.05.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та за правилами загального позовного провадження призначено підготовче засідання на 28.05.2025 10:30. 15.05.2025 судом постановлено ухвалу, якою вжито заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, загальною площею 56,4 кв.м, житловою площею 32,2 кв.м, комора площею 4,0 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 684076053101) власником якої є [PERSON] . 26.05.2025 судом постановлено ухвалу, про забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» учасника справи: представника позивача, адвоката Демарчук Наталії Олександрівни. 28.05.2025 судом постановлено ухвали, які занесені до протоколу судового засідання, про відкладення підготовчого засідання на 10.07.2025 11:00, згідно із п.1 ч.2 ст. 198, п.1 ч.2 ст. 223 ЦПК України, та продовження строку підготовчого провадження на 30 днів, згідно із ч.3 ст. 189 ЦПК України. 10.07.2025 справу було знято з розгляду, а підготовче засідання перенесено на 30.07.2025 11:30, у зв`язку з оголошенням на території України повітряної тривоги. 30.07.2025 судом постановлено ухвалу, якою закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.09.2025 11:30. 11.09.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 22.10.2025 11:00 год, на підставі ч. 2, 4 ст. 223 ЦПК України. Представник позивача, адвокат Демарчук Наталія Олександрівна, у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, 03.09.2025 подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, позов просила задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, у тому числі через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подала. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 22.10.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи, згідно ч. 4 ст. 223, ст.280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Встановлено, що 20.06.2007 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , було укладено кредитний договір №KIA3GK00830002, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит в сумі 117250,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0.84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.06.2022. 29.01.2013 рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №100/14194/12, провадження №2/357/573/13, яке набрало законної сили 11.04.2013, позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості та виселення, задоволено частково та звернуто стягнення на предмет іпотеки, відповідно до договору іпотеки від 21.06.2007, посвідченого Державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим № 1-3094, а саме: будинок житловою площею 67,40 км. м, та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] для задоволення вимог ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 20.06.2007 (в іноземній валюті) в розмірах існуючої заборгованості на суму 1461056,35 грн шляхом продажу на прилюдних торгах. Встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження». Виселено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» понесені судові витрати - судовий збір у сумі 3093,35 грн, у пропорційному розмірі до задоволеного позову.\~ Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 18.06.2021 на виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №1003/14194/12 було видано виконавчий лист, про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до договору іпотеки від 21.06.2007, посвідченого Державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим № 1-3094, а саме: будинок житловою площею 67,40 км. м, та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] для задоволення вимог ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 20.06.2007 (в іноземній валюті) в розмірах існуючої заборгованості на суму 1461056,35 грн шляхом продажу на прилюдних торгах; 13.02.2015державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження№46362424 щодо примусового виконання виконавчого листа №1003/14194/12, виданого 14.06.2013;04.07.2016 державним виконавцем проведено опис та арешт житлового будинку загальною площею96,4 кв.м., житловою площею 67,40 кв.м., який розташовано за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , про що складено акт опису й арешту майна;27.12.2016 ТОВ «Українська Експертна Група» надано висновок про вартість майна, яка становить - 1085459,00 грн;25.05.2017 на адресу ДП «СЕТАМ» направлено пакет документів для організації та проведення електронних торгів з продажу будинку; згідно протоколу №267049 проведення електронних торгів від 03.07.2017, торги з реалізації майна житлового будинку не відбулися в зв?язку з відсутністю допущених учасників торгів; згідно протоколу №278454 проведення електронних торгів від 14.08.2017 повторні торги з реалізації майна житлового будинку не відбулися в зв?язку з відсутністю допущених учасників торгів; згідно протоколу №288065 проведення електронних торгів від 30.09.2017треті торги з реалізації майна житлового будинку не відбулися в зв?язку з відсутністю допущених учасників торгів; 07.11.2017 іпотекодержателю ПАТ КБ «ПриватБанк» направлено повідомлення про те, що треті торги з реалізації майна житлового будинку не відбулися та запропоновано залишити засобою нереалізоване майно; 08.11.2017 до відділу надійшла письмова згода стягувача - іпотекодержателя ПАТ КБ «ПриватБанк» залишити за собою нереалізоване майно; 28.11.2017 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було передано за ціною третіх електронних торгів 759821,30 грн в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2/357/573/13, виданим 14.06.2013 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області наступне майно: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 96,4 кв.м., житловою площею 67,40 кв.м. що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] . Отже, на погашення кредиту надійшли кошти у загальному розмірі 26991,88 доларів США, що підтверджується випискою по рахунку. Вищезазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються відповідачкою. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За змістом ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином ст.599 ЦК України. Відповідно до ч.1, ч.2\~ ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18.03.2020 у справі №902/417/18, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц. У пункті 8.22 постанови від 18.03.2020 у справі №902/417/18, Велика Палата Верховного Суду зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Також, відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Згідно з наведеною нормою\~ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Викладене узгоджується із правовими висновками, висловленими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) та у постанові Верховного Суду у справі Судом встановлено, що відповідачка має перед позивачем грошове зобов`язання, яке виникло з кредитного договору №KIA3GK00830002 від 20.06.2007, що підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2013 у справі №1003/14194/12 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до договору іпотеки від 21.06.2007, посвідченого Державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області за реєстровим № 1-3094, а саме: будинок житловою площею 67,40 км. м, та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , що належать на праві власності [PERSON] для задоволення вимог ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 20.06.2007 (в іноземній валюті) в розмірах існуючої заборгованості на суму 1461056,35 грн шляхом продажу на прилюдних торгах. Таким чином, судовим рішенням від 29.01.2013 у справі №1003/14194/12 підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідачки перед банком у розмірі 1461056,35 грн та його порушення, яке виникло на підставі кредитного договору №KIA3GK00830002 від 20.06.2007. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16. Отже, враховуючи ту обставину, що відповідачка порушила грошове зобов`язання з виплати грошових коштів, АТ КБ «ПРИВАТБАНК», як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України до повного виконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2013 у справі №1003/14194/12. Позивач просить стягнути з відповідачки 3% річних від простроченої суми 701235,05 грн за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 в розмірі 63168,79 грн. Так, станом на 23.02.2019 борг [PERSON] перед АТ КБ «ПРИВАТБАНК» складав 701235,05 грн, за вирахуванням суми коштів у розмірі 759 821,30 грн, які надійшли після передачі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» предмету іпотеки, на виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29.01.2013 у справі № 1003/14194/12, яким була встановлена сума простроченої заборгованості (1461056,35 грн). Суд, перевіривши розрахунок позивача 3% річних за період з 23.02.2019 по 23.02.2022, де кількість днів прострочення складає 1097 днів, дійшов висновку, про стягнення з відповідачки на користь позивача 3% річних у розмірі 63168,79 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідачки інфляційні втрати за період 21.04.2021 по 20.03.2024 у розмірі 153335,17 грн. Згідно із інформацією про індекси інфляції розміщеної на офіційному сайті Держстандарту, за період з лютого 2019 року по лютий 2022 року включно, визначено такий сукупний індекс інфляції 121,866%. Суд, перевіривши розрахунок позивача інфляційних втрат у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 23.02.2019 по 23.02.2022, дійшов висновку, про стягнення з відповідачки на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 153335,17 грн. Відповідно до ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідачка відзив з відповідними доказами із запереченнями проти позову та в спростування доводів позивача до суду не подала. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам поданим позивачем у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно\~ ст.\~ 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати в розмірі сплаченого судового збору -\~ 3028,00 грн.

Outcome: approved