Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Адвокат Лисенко О.А., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідачів про зменшення розміру аліментів, посилаючись на те, що рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.02.2015 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 05.11.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, 17.06.2024 Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 14.06.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. 09.07.2024 рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки доходів відповідача. Таким чином, відповідно до вищевказаних рішень судів позивач сплачує більше 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу), що є порушенням закону, адже розмір аліментів не може перевищувати 50% заробітку (доходу). Тому вважає за необхідне змінити розмір стягнутих аліментів на утримання: доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частки на 1/6 частку усіх видів заробітку (доходу), до досягнення повноліття; доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частки на 1/6 частку усіх видів заробітку (доходу), до досягнення повноліття. Ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. Представник позивача у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні змісту позову, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] - адвоката Євтушенко А.І. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлення про час та місце розгляду справи, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 лютого 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, але не менше встановленого законом мінімуму, починаючи стягнення з 05.11.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно постанови державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Філіною В.О., внесено зміни до постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП 46877011 від 13.03.2015 , якою постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у відповідності до чинного законодавства, утримання проводити щомісячно відповідно до вимог виконавчого документу, а саме, у розмірі 1/4 частки заробітку ( доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Згідно постанови державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) Мартинюк А.М. відкрито виконавче провадження за судовим наказом №211/3834/24 виданий 17.06.2024 Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 14.06.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 у справі №364/1139/19 провадження №61-11271св20). Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2024 року у справі №552/2073/23 (провадження №61-1193св24) зазначено, що звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний та сімейний стан, оскільки у другому шлюбі у нього народився син і на його утриманні перебувають малолітній син та дружина, яка перебуває у декретній відпустці, що зумовило збільшення витрат на утримання нової сім`ї. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що зменшення розміру аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні дитину, яка народилась в іншому шлюбі, та дружину, яка перебуває у декретній відпустці, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачем та суперечитиме її інтересам. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). У даній справі позивач звернувся з позовом про зменшення розміру аліментів в обґрунтування якого вказав, що у нього відбулись зміни сімейного стану, у зв`язку з стягненням аліментів на ще одну дитину. Вважав, що зміна майнового становища є підставою для зменшення розміру аліментів. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судових рішень суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Суд критично ставиться до посилання представника позивача, що з його довірителя стягуються аліменти у розмірі 50% від його заробітку, що перевищує встановлену законом частку. Так, законодавство передбачає певні обмеження щодо проведення відрахувань із зарплати, зокрема, загальний розмір відрахувань не може перевищувати 50%, а в разі стягнення аліментів на неповнолітніх дітей 70% зарплати, яка належить до виплати працівникові (ст.128 КЗпП, ст.26 Закону України «Про оплату праці» та ч.3 ст.70 Закону України №1404 «Про виконавче провадження»). Зміна сімейного стану у позивача [PERSON] сталася ще у 2021 році, коли в нього [INFO] народилася друга дитина (спільна з [PERSON] ) донька [PERSON] . Однак, суд звертає увагу на те, що безпосередньо після народження другої дитини доньки [PERSON] або принаймні у строк, який можна було б пов`язати саме із цією подією, позивач [PERSON] не пред`явив з цієї підстави позову про зменшення розміру аліментів стягнутих з нього рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу, ухваленим 18.02.2015 року на користь [PERSON] на утримання його дочки [PERSON] , [INFO] . Суд приходить до висновку, що на той час позивач не вбачав підстав для зменшення сплати стягнутих з нього аліментів внаслідок зміни його сімейного стану пов`язаного із появою у нього ще одної дитини. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Варто зазначити, що сам по собі факт створення нової родини і народження нової дитини у платника аліментів не є обов`язковою підставою для зменшення аліментів, що сплачуються на дитину від попереднього шлюбу. Тобто, окрім факту народження нової дитини, платник аліментів повинен також довести суду і надати відповідні докази на підтвердження того, що тепер його матеріальний стан погіршився. Так, у постанові від 28.05.2021 року, справа № 715/2073/20 Верховний Суд вказав: Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що відповідно до судового наказу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 червня 2020 року у справі № 715/1188/20 розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від попереднього шлюбу та суперечитиме її інтересам. В даному рішенні було відмовлено в задоволенні позову про зменшення розміру аліментів, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. З таким висновком погодився Касаційний цивільний суд Верховного Суду в постанові від 28 травня 2021 року у справі №715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). Окремо суд відзначає, що позивач [PERSON] має двох дітей, які народженні від нього різними жінками і проживають окремо з кожною із них. Тому аліменти стягуються матерями цих дітей окремо, а положення ч.2 ст.183 СК України у такому випадку не застосовуються. Відтак стягнення аліментів судовим наказом аліментів на утримання другої дитини позивача в тому самому розмірі і умовах, що і стягнення з нього аліментів на утримання його першої дитини, на думку суду не лише забезпечує рівні майнові права цих дітей на їх утримання батьком, але і водночас не порушує межі розміру відрахувань із заробітку позивача на стягнення аліментів, які загалом становлять 50 відсотків. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява №63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач [PERSON] звертається з зазначеним позовом до суду з однією метою зменшити розмір аліментів на утримання своєї доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки представник позивач, в порушення вимог ст.83 ЦПК України, надав копію свідоцтва про народження [PERSON] . [INFO] , де батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, позивач [PERSON] і відповідачка [PERSON] є сім`єю. На час винесення розгляду справи з [PERSON] з 03.11.2024 року не стягуються аліменти на утримання [PERSON] згідно виконавчого листа №211/3835/24 від 09.07.2024. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки належними та допустимими доказами позивач не підтвердив погіршення його майнового стану. Згідно вимог ст.141 ЦПК України відповідно до результату розгляду справи суд вважає за доцільне судові витрати позивача віднести за його рахунок

Outcome: dismissed