Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

У вересні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до Бориславського міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних позивач посилається на те, що 24 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» (далі - ТОВ «АВАНС КРЕДИТ») та [PERSON] укладено кредитний договір №\~41701-02/2024, відповідно до умов якого позикодавець надав відповідачу кредит в розмірі 12000,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. 20 червня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №\~20062024, у відповідності до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» відступило позивачу право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 24 лютого 2024 року №\~41701-02/2024. Відповідно до Реєстру боржників від 20 червня 2024 року до договору факторингу №\~20062024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 47400,00 грн, з яких: 12000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 35400,00 грн сума заборгованості за відсотками. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 20 червня 2024 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та понесені судові витрати. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 4 вересня 2025 року вказана позовна заява (справа №\~438/1361/25) передана судді Бориславського міського суду Львівської області Дудар О.В. Ухвалою суду від 8 вересня 2025 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 438/1361/25. Розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання на 25 вересня 2025 року. У судове засідання 25 вересня, 7 жовтня 2025 року сторони не прибули. Розгляд справ призначено на 21 жовтня 2025 року. У судове засідання 21 жовтня 2025 року представник позивача не прибув у клопотанні від 7 жовтня 2025 року просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Конверти з рекомендованими повідомленнями та судовими повістками з повідомленням про судове засідання, направлені на адресу зареєстровану адресу відповідача, повернулись до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до практики Верховного Суду (постанова від 18 березня 2021 року у справі №\~443/3142/24, постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №\~800/547/17) є достатніми для того, щоб вважати повідомлення належним. Відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 24 лютого 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] укладено кредитний договір №\~41701-02/2024, за умовами якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 12000,00 грн на власні потреби клієнта строком на 120 днів. Дата надання кредиту 24 лютого 2024 року. Дата погашення кредиту - 22 червня 2024 року (пункт 1.2 договору). Договір про надання фінансового кредиту підписано електронним підписом позичальника W573. Згідно з пунктом 1.4.1 договору процентна ставка становить 2,50% в день, яка застосовується у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.2 договору. У пункті 1.6 договору встановлено, що кредит надається клієнту у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача №\~ [NUMBER] . Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства, які розміщені на веб-сайті товариства (пункт 7.6 договору). У додатку 1 до договору наведено Графік платежів, з якого вбачається, що загальна вартість кредиту становить 48000,00 грн, з яких 12000,00 грн сума кредиту за договором, 36000,00 грн проценти за користування кредитом. Згідно із довідкою від 24 вересня 2025 року №3466_25092414142446 виданої ТОВ «Універсальні платіжні рішення» 24 лютого 2024 року на карту [NUMBER] перераховано грошові кошти у сумі 12000,00 грн, З розрахунку заборгованості за кредитним договором від 24 лютого 2024 року №\~41701-02/2024 вбачається, що заборгованість [PERSON] становить 47400,00 грн, з яких 12000,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 35400,00 грн заборгованість за відсотками. 20 червня 2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №\~20062024, відповідно до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», як первісний кредитор, відступило на користь нового кредитора ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги до позичальників, у тому числі за кредитним договором від 24 лютого 2024 року №\~41701-02/2024, укладеним між первісним кредитором та відповідачем. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу від 20 червня 2024 року №\~20062024\~ клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу від 20 червня 2024 року №\~20062024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 47400,00 грн, з яких: 12000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 35400,00 грн - заборгованість за відсотками. Факт передачі\~грошових ТОВ\~«ФК «ЄАПБ»\~за вказаним\~договором факторингу\~підтверджується платіжною\~інструкцією від 26 червня 2024 року №\~21517. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1\~статті 627 ЦК України). Відповідно до положень частини 1 статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1 стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до статті 3 вказаного Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно із статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 статті 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 ЦК України). Відповідно частин\~1,\~5,\~6,\~7\~статті 81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи, що на час розгляду справи відповідачем не надано доказів виконання обов`язку по сплаті заборгованості за кредитним договором від 24 лютого 2024 року №\~41701-02/2024, суд приходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 47400,00 грн, яка складається з: 12000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 35400,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками - підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3028,00 грн судового збору.

Outcome: approved