Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

В жовтні 2024 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила стягнути із відповідача на користь позивача компенсацію за заподіяну моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн, а також витрати на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вироком Подільського районного суду м. Києва від 23.04.2024 у справі № 758/4767/24, [PERSON] було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн 00 коп. Стягнуто із [PERSON] на користь держави витрати за проведення судової експертизи в сумі 6013 грн 00 коп. Позивач вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача вона отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої травми кісток лицевого черепа: синець на спинці та скатах носа, які за ступенем тяжкості, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Крім того, за результатами звернення за медичною допомогою до лікаря-психіатра позивачу було встановлено діагноз: гостра реакція на стрес. Також лікарем-невропатологом позивачу було встановлено такі діагнози: інші розлади вегетативної нервової системи, порушення засинання та підтримання сну, інші симптоми та ознаки, які відносяться до емоційного стану, а лікарем-неврологом зафіксовано діагноз інсомнія та тривожно-депресивний синдром. Позивач зазначає, що вона є піаністкою та працює на посаді концертмейстера кафедри хореографії факультету мистецтв імені Анатолія Авдієвського. У вільний від роботи час позивач знімається в кіно, як актриса масових сцен. Однак, внаслідок отриманих травм позивач втратила у зарплаті на основній роботі, та була позбавлена можливості зніматись у кіно, оскільки, була вимушена тривалий час лікуватись. Крім того, після конфлікту із відповідачем та заподіяння, останньою, тілесних ушкоджень, позивач перенесла дуже сильний фізичний біль та тривале болісне лікування. Через отримані ушкодження позивач також не змогла вийти на сцену до глядачів, та публічно виступати з огляду на емоційне навантаження та тремтіння рук. Постійні переживання та згадка про вчинене правопорушення, викликає у позивача негативні емоції та страхи. Потреба у тривалому лікуванні змінило звичний уклад та спосіб життя позивача, а також позивач вимушена докладати набагато більше зусиль аби бути конкурентоздатною у своїй викладацькій діяльності. Перелічене виснажує позивача морально та негативно впливає на її психічне здоров`я. Посилаючись на викладене, а також в зв`язку із завданням злочинними діями відповідача шкоди позивачу, остання, вимушена звернутись до суду із даним позовом та просить з огляду на принципи розумності та справедливості стягнути із відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2024, для розгляду даної справи було визначено головуючого суддю Будзан Л.Д. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 28.10.2024, матеріали позову було передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22.11.2024, у справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Постановою Київського апеляційного суду від 14.02.2025, ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28.10.2024 було скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 24.02.2025 справа надійшла до канцелярії Подільського районного суду м. Києва та була передана на розгляд судді Будзан Л.Д., відповідно до протоколу розподілу справи між суддями. Ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 27.02.2025, було прийнято позовну заяву до розгляду та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В березні 2025 року позивач звернулась до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути із відповідача на користь позивача компенсацію за заподіяну моральну шкоду в сумі 100 000,00 грн. В обґрунтування заяви зазначено, що позивач продовжує лікування нервових розладів, та на даний час її моральний стан значно погіршився. Крім того, відповідач продовжує постійно згадувати про конфлікт та завдані позивачу тілесні ушкодження, що тримає позивача в напруженому стані та негативно впливає на її здоров`я та емоційний стан. В травні 2025 року позивач звернулась до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути із відповідача на користь позивача компенсацію за заподіяну моральну шкоду в сумі 150 000,00 грн. В обґрунтування заяви зазначено, що позивач продовжує лікування нервових розладів, та на даний час її моральний стан ще більше погіршився. Крім того, квартира позивача знаходиться поруч із квартирою відповідача, та при зустрічі, остання, продовжує, словесно її ображати та своїми діями викликає у позивача негативні спогади про отримані тілесні ушкодження, що негативно впливає на її стан здоров`я та емоційний стан. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20.05.2025, було вирішено прийняти заяву позивача про збільшення позовних вимог та здійснювати подальший розгляд справи з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.06.2025, у справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились. Суду подали спільну письмову заяву про розгляд справи без їх участі. Просили позов задовольнити, та проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Про розгляд справи повідомлялась належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. З будь-якими клопотаннями до суду не зверталась. Відзив на позов до суду не подала. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Судом встановлено, що вироком Подільського районного суду м. Києва від 23.04.2024 у справі № 758/4767/24, [PERSON] було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн 00 коп. Стягнуто із [PERSON] на користь держави витрати за проведення судової експертизи в сумі 6013 грн 00 коп. Зі змісту зазначеного вироку вбачається, що 10.03.2024 року, близько 13 год. 00 хв. [PERSON] та [PERSON] перебували всередині квартири [ADDRESS] . У цей час, між [PERSON] та [PERSON] виникла словесна сварка на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин. Під час вказаної сварки у [PERSON] виник протиправний умисел, спрямований на спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень, реалізуючи який [PERSON] , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, схопила за волосся правою рукою останню та нагнувши її до себе нанесла удар коліном правої ноги в обличчя, в область носа. Внаслідок вказаних протиправних дій [PERSON] , потерпілій [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: а) закрита травма кісток лицевого черепа: синець на спинці та скатах носа, навколо правого та лівого ока по типу «окулярів», перелом кісток носу. Відповідно п. п. 4.6. та 2.3.3. «Правил», вказане тілесне ушкодження а) даних Підсумків, за ступенем тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я) Своїми діями, які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, [PERSON] вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.125 КК України. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України). Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення є встановленою та не підлягає доведенню, оскільки у суду відсутні сумніви щодо достовірності зазначених обставин та дій встановлених у вироку Подільського районного суду м. Києва від 23.04.2024 у справі № 758/4767/24. Крім того, стороною позивача було надано суду ряд медичних документів, які вказують на неодноразові звернення позивача після вчинення відповідачем кримінального правопорушення до медичних установ з метою отримання належного лікування як тілесних ушкоджень, так і емоційного стану, пов`язаного, зокрема, із нервово-депресивним синдромом. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування шкоди - один з найважливіших інститутів сучасної правової науки. У законодавстві України передбачено два види шкоди, що підлягає відшкодуванню - шкоду матеріальну і шкоду моральну. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Закон пов`язує виникнення права на компенсацію моральної шкоди з випадками порушення прав особи. Отже моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди, ЦК не встановлює ні мінімального, ні максимального розміру відшкодування моральної шкоди. Безумовно, моральну шкоду неможливо компенсувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового вираження щиросердечного болю, честі, гідності особи, тому будь-який її розмір буде мати суто умовне вираження. Критерії оцінки, якими можна керуватися при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, різноманітні. Головне - щоб за їх допомоги можна було вимірити глибину і тривалість страждань (для людей). Оскільки відшкодування моральної шкоди є компенсацією за втрати немайнового характеру, вона відшкодовується одноразово. Як роз`яснено судам в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала особа, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вказаний висновок висловлений, у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 591/4825/17 (провадження №61-1188св18). При оцінці обґрунтованості вимог про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, №68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Крім того, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду). Згідно практики Європейського суду з прав людини завжди призначається компенсація за порушення прав людини. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства. В ході розгляду справи стороною позивача беззаперечно доведено той факт, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу були спричинені моральні страждання, які призвели до погіршення стану здоров`я, в тому числі, ускладнення психоемоційного стану позивача, а тому, враховуючи конкретні обставини справи, глибину заподіяної моральної шкоди, характер та обсяг душевних, психічних страждань, яких зазнала позивач, суд вважає, що сума у розмірі 150 000,00 грн є достатнім розміром відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди, внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення. Окремо суд зауважує, що Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, позивачу внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення поза розумним сумнівом було завдано моральну шкоду, доводи позову стороною відповідача спростовані не були, а відтак наявні підстави для стягнення із відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 150 000,00 грн, яка є достатньою та співмірною для належної компенсації позивачу завданих моральних страждань, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільняються від сплати судового збору. У постанові Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 10.07.2018 у справі № 713/1275/16-к, судом установлено, що згідно з пунктом 6 частини 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Вказані правові норми не містять суперечностей і підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (матеріальної та моральної), завданої в результаті її заподіяння, за які відповідач несе цивільну відповідальність згідно із Законом. Враховуючи викладене, із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1500,00 грн.

Outcome: approved