Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути з останнього заборгованість у сумі 26 238,80 грн за кредитним договором № 842885968 від 07 лютого 2023 року (далі кредитний договір), а також судовий збір у сумі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 7000,00 грн, зумовлені судовим розглядом вказаних позовних вимог. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором у нього виникла заборгованість перед первісним кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». За результатами укладення ряду договорів факторингу, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором перейшло до позивача. Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором, правових наслідків відступлення права вимоги та особливостей укладення і виконання кредитних договорів; норми Закону України «Про електронну комерцію» щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді; норми Закону України «Про споживче кредитування» щодо порядку укладення договорів про споживчий кредит та відступлення права вимоги. Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі та клопотання про витребування доказів від акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК». Ухвалою від 23 липня 2025 року Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цією ж ухвалою суд за клопотанням позивача витребував інформацію від акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» щодо підтвердження перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача та належності банківської картки відповідачу. Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Від відповідача не надходило відзиву, заяв чи клопотань до суду. Оскільки справа розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 07 лютого 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі первісний кредитор) та відповідачем було укладено договір кредитної лінії № 842885968 (далі кредитний договір) в електронній формі, згідно з умовами якого первісний кредитор надав відповідачу грошові кошти (кредит) у сумі 5 600,00 грн строком на п`ять років з пільговим періодом 7 днів (дисконтний період), протягом якого зобов`язаний був сплатити проценти у розмірі 780,08 грн з можливістю пролонгації, з базовою процентною ставкою у розмірі 766,50% річних, що становить 2,10% на день від суми залишку кредиту, дисконтною та індивідуальною процентною ставкою у розмірі 726,35% річних, що становить 1,99% на день від суми залишку кредиту. Умовами кредитного договору передбачалась також знижена відсоткова ставка у разі дострокового повернення кредиту протягом дисконтного періоду, а також пільговий період тривалістю 3 календарні дні після закінчення дисконтного періоду без нарахування процентів та неустойки. Вказаний вище кредитний договір був укладений відповідачем в електронній формі шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на веб-сайті первісного кредитора та підписання одноразовим ідентифікатором, який було надіслано у вигляді SMS-повідомлення на номер його мобільного телефону, який відповідач вказав при заповненні заявки. Відповідач акцептував публічну пропозицію первісного кредитора шляхом введення одноразового ідентифікатора, отриманого на вказаний номер телефону. При оформленні заявки відповідач також вказав реквізити банківської картки № [NUMBER] для отримання кредитних коштів, адресу електронної пошти для направлення електронного примірника кредитного договору, а також підтвердив ознайомлення з Правилами надання споживчих кредитів, які регламентують взаємовідносини первісного кредитора та позичальника. Після укладення кредитного договору первісний кредитор виконав свої зобов`язання та перерахував відповідачу грошові кошти у сумі 5 600,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 07 лютого 2023 року. Згідно з цим платіжним дорученням грошові кошти були перераховані з рахунку первісного кредитора, відкритого в акціонерному товаристві «АЛЬФА-БАНК», на банківську картку № [NUMBER] відповідача з призначенням платежу «Переказ коштів згідно договору № 842885968 від 07.02.2023, [PERSON] , код [NUMBER] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] , без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer». Таким чином, первісний кредитор належним чином виконав свій обов`язок щодо надання кредиту відповідачу. Однак відповідач свої зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом не виконав у встановлений кредитним договором строк. За весь період з моменту укладення кредитного договору до дати подання позовної заяви відповідач не здійснив жодного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором. У результаті невиконання відповідачем умов кредитного договору у нього перед первісним кредитором утворилась заборгованість, яка станом на дату продажу права вимоги товариству з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (21 березня 2023 року) становила 12 220,88 грн, з яких 5 600,00 грн заборгованість за основною сумою кредиту та 6 620,88 грн заборгованість за нарахованими процентами. Вказана сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, складеним первісним кредитором. 21 березня 2023 року заборгованість відповідача за кредитним договором була передана первісним кредитором товариству з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та Реєстру прав вимоги № 221 від 21 березня 2023 року. Згідно з умовами вказаного договору факторингу первісний кредитор (клієнт) відступив товариству з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (фактору) права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, а фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених договором. Відповідно до п. 4.1 договору факторингу № 28/1118-01 наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимоги. Фактор виконав свої зобов`язання перед клієнтом щодо оплати, що підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків станом на 31 грудня 2023 року та Протоколом узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги. 20 грудня 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (клієнт) та товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (фактор) уклали договір факторингу № 30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року, відповідно до умов якого та додатків до нього, зокрема Реєстру прав вимоги № 2 від 20 грудня 2023 року, товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 842885968 від 07 лютого 2023 року. Згідно з п. 1.3 договору факторингу № 30/1023-01 під правом вимоги розуміється всі права товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Згідно з розділом 4 вказаного договору факторингу наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами відповідного Реєстру. 04 червня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» (клієнт) та позивач (фактор) уклали договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого та додатків до нього, зокрема Реєстру Боржників б/н від 04 червня 2025 року, позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 842885968 від 07 лютого 2023 року. Згідно з п. 1.2 договору факторингу № 04/06/25-Ю перехід від товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, після чого позивач стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до Реєстру Боржників від 04 червня 2025 року за договором факторингу № 04/06/25-Ю від товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 842885968. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості, сформованою первісним кредитором, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на дату продажу права вимоги (21 березня 2023 року) становила 12 220,88 грн, з яких 5 600,00 грн заборгованість за основною сумою кредиту та 6 620,88 грн заборгованість за нарахованими процентами. Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» продовжило нарахування процентів у період з 22 березня 2023 року по 20 грудня 2023 року згідно з умовами кредитного договору, що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС». Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивач не здійснювали жодних додаткових нарахувань за кредитним договором, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювали. Станом на дату набуття позивачем права вимоги (04 червня 2025 року) заборгованість відповідача за кредитним договором становить 26 238,80 грн, з яких: 5 600,00 грн заборгованість за основною сумою кредиту; 20 638,80 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами. Вказана сума заборгованості підтверджується випискою з особового рахунку відповідача за період з 04 червня 2025 року по 25 червня 2025 року, складеною позивачем. Таким чином, унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором у нього виникла заборгованість перед первісним кредитором. За результатами укладення між первісним кредитором, товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем відповідних договорів факторингу, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором перейшло до позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеним ним кредитним договором. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України. Сторони мають право укласти договір, у якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України). За ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 Цивільного кодексу України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України та відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Частиною 3 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що для здійснення правочинів, у яких хоча б однією із сторін є фізична особа, можуть використовуватися інші види електронних підписів, які відповідають вимогам законодавства України. Таким чином, законодавство України передбачає можливість укладення договорів, зокрема кредитних, в електронній формі з використанням електронного підпису, в тому числі одноразового ідентифікатора. У даній справі кредитний договір був укладений в електронній формі, що відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідач особисто здійснив усі дії, необхідні для укладення кредитного договору, зокрема: заповнив заявку на отримання кредиту на веб-сайті первісного кредитора, вказав свої персональні дані, реквізити банківської картки для отримання кредитних коштів, номер мобільного телефону, адресу електронної пошти, підтвердив ознайомлення з Правилами надання споживчих кредитів, отримав на вказаний номер мобільного телефону одноразовий ідентифікатор та ввів його для підписання кредитного договору. Таким чином, відповідач власноручно та свідомо виявив свою волю на укладення кредитного договору на запропонованих первісним кредитором умовах, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, зокрема заявкою на отримання кредиту, алгоритмом дій відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора, довідкою щодо дій позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі. Крім того, факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується тим, що первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання та перерахував грошові кошти у сумі 5 600,00 грн на банківську картку відповідача, реквізити якої були вказані відповідачем в заявці на отримання кредиту. Вказане підтверджується платіжним дорученням від 07 лютого 2023 року, в призначенні платежу якого зазначено персональні дані відповідача та реквізити банківської картки, на яку мали бути зараховані грошові кошти. Вказане підтверджується і інформацією з АТ КБ «ПриватБанк», поданою на виконання ухвали суду про витребування документів, відповідно до якої зазначений позивачем картковий рахунок та мобільний номер телефону належить відповідачу та на цей рахунок 07.02.2023 здійснено зарахування суми кредиту у розмірі 5600 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що кредитний договір № 842885968 від 07 лютого 2023 року був укладений належним чином між первісним кредитором та відповідачем з дотриманням всіх вимог законодавства щодо форми та змісту кредитного договору, первісний кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання кредиту, а відповідач отримав кредитні кошти та прийняв на себе зобов`язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у встановлений договором строк. Відповідно до ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у строк, визначений договором. Однак відповідач свої зобов`язання не виконав, кредит не повернув, проценти не сплатив. За весь період з моменту укладення кредитного договору відповідач не здійснив жодного платежу на погашення заборгованості. Таким чином, відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед кредитором. Заборгованість відповідача за кредитним договором станом на дату набуття позивачем права вимоги (04 червня 2025 року) становить 26 238,80 грн, з яких: 5 600,00 грн заборгованість за основною сумою кредиту; 20 638,80 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами. Вказана сума заборгованості підтверджується розрахунками заборгованості, складеними первісним кредитором та наступними кредиторами, а також випискою з особового рахунку відповідача. Відповідач не заперечував розмір заборгованості, не надав доказів її повного або часткового погашення. За таких обставин суд доходить висновку, що заборгованість відповідача за кредитним договором є підтвердженою матеріалами справи та підлягає стягненню з відповідача. Щодо переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача суд зазначає таке. Згідно з ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні врегульовано Законом України «Про споживче кредитування». Так, п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до п. 7-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» новий кредитор - особа, яка у встановленому законодавством порядку набула за цивільно-правовим договором або з інших підстав заміни кредитора у зобов`язанні право вимоги за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим ч. 2 ст. 3 цього Закону. Частиною 1 статті 18 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Частиною 2 статті 18 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається лише фінансовій установі. До нового кредитора переходять передбачені цим Законом зобов`язання кредитодавця, зокрема щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки) (ч. 3 ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування»). Право вимоги за кредитним договором № 842885968 від 07 лютого 2023 року було належним чином передано від первісного кредитора до позивача шляхом послідовного укладення трьох договорів факторингу, які відповідають вимогам чинного законодавства. Кожен з нових кредиторів, які набували право вимоги за кредитним договором, є фінансовими установами, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування». Кожен з факторів виконав свої зобов`язання щодо оплати перед попереднім кредитором, що підтверджується відповідними платіжними документами. За таких обставин суд доходить висновку, що позивач є законним кредитором за кредитним договором та має право вимагати від відповідача погашення заборгованості. Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вказана норма закріплює презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Кредитний договір та договори факторингу, на підставі яких право вимоги перейшло до позивача, не визнані судом недійсними, відповідач не заперечував їх дійсність. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 842885968 від 07 лютого 2023 року у сумі 26 238,80 грн, з яких: 5 600,00 грн заборгованість за основною сумою кредиту; 20 638,80 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами. Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову сплатив судовий збір у сумі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжним документом. У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє в повному обсязі, судовий збір у сумі 2 422,40 грн підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Що стосується заявлених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, суд зазначає таке. Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). П. 1, 2 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір правничої допомоги, укладений між позивачем та адвокатським бюро «Тараненко та партнери», додаткову угоду до договору правничої допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг за договором правничої допомоги, протокол погодження вартості послуг, ордер адвоката, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Згідно з протоколом погодження вартості послуг вартість послуг адвоката за підготовку позовної заяви та супровід справи становить 7000,00 грн. Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, суд враховує те, що дана цивільна справа є малозначною, всі обставини по цій справі були встановлені в судовому порядку. Нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Гонорар адвоката має бути розумним з урахуванням витраченого адвокатом часу. Витрати мають бути обґрунтованими, документи, що підтверджують витрати, мають бути складені належним чином. Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи об`єм та характер наданих послуг, їх складність, категорію справи, наявність факторингового ланцюга з трьома послідовними цесіями, необхідність підготовки детальної позовної заяви з додатками, клопотання про витребування доказів, суд доходить висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи. Вказана сума на думку суду є об`єктивно обґрунтованою, доказів протилежного сторонами до справи не надано. Тому витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved