Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі за текстом - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 18.09.2020 року відповідач уклав з позивачем кредитний договір № 2001678267201 згідно з яким видано кредит в сумі 42 000 грн. 24.02.2021 року відповідач уклав з позивачем кредитний договір № 1001823773901 згідно з яким видано кредит в сумі 40 000 грн. Станом на 01.12.2024 року у відповідача виникла заборгованість за кредитом № 2001678267201 на суму 63 671,24 грн. та за кредитом №1001823773901 на суму 51 211,38 грн. а відтак, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість. Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач відзив у встановлений строк не подав, у судові засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18.09.2020 року відповідач уклав з позивачем кредитний договір № 2001678267201, згідно з яким видано кредит в сумі 42 000 грн. (а.с. 11). Згідно з наданим банком розрахунком, за вказаним кредитним договором № 2001678267201 станом на 01 грудня 2024 року у відповідача виникла заборгованість за кредитом на суму 63 671,24 грн., яка складається з 39 832,93 грн. - заборгованість за кредитом, 23 838,85 грн. - заборгованість за процентами (а.с. 42-43) 24.02.2021 року відповідач уклав з позивачем кредитний договір № 1001823773901, згідно з яким видано кредит в сумі 40 000 грн. (а.с. 10). Згідно з наданим банком розрахунком, за вказаним кредитним договором № 1001823773901 станом на 01 грудня 2024 року у відповідача виникла заборгованість за кредитом на суму 51 211,38 грн., яка складається з 33 141,93 грн. - заборгованість за кредитом, 9,87 грн. - заборгованість за процентами, 18 059,58 грн. - заборгованість за комісією (а.с. 40-41) Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. ст. 525-526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У відповідності з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит. Так, позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних коштів. У свою чергу, відповідач скористався кредитними коштами, однак, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. Таким чином, станом на 01.12.2024 року у відповідача виникла заборгованість за кредитами на суму 114 882,62 грн. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що відповідач порушив умови кредитного договору, а відтак, з нього слід стягнути на користь позивача заборгованість в сумі 114 882,62 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору 2422,40 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved