Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 12.03.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №57. Ухвалою суду було відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано строк учасникам справи для подання заяв по суті. Жодних заяв по суті не надходило. Зважаючи на вище викладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі, який було зареєстровано 12.03.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №57, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10). Відносини позивача з відповідачем не склались через різні погляди, сварки унеможливлюють спільне життя, з 2021 року сторони спільне господарство не ведуть. Спір про розподіл спільного майна у сторін відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки примушування до збереження шлюбу може порушити право позивача на свободу та особисту недоторканність. Зважаючи на все вищевказане, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно із ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач у ході судового розгляду просила залишити їй після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] , відповідно до положень ст.113 СК України. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). У позові позивач просила залишити дитину проживати з нею. Місце проживання дитини відповідачем не оспорюється. Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів про наявність спору між сторонами щодо того з ким із батьків буде проживати син після розірвання шлюбу, то у межах розгляду даної цивільної справи судом вирішується питання про залишення проживання дитини з тим із батьків після розірвання шлюбу, з ким наразі він проживає, відтак суд доходить висновку про залишення проживання малолітнього [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Прийняття судом рішення за зазначеною вимогою узгоджується із правовим висновком, що міститься: у Постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року справа № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) згідно якого за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу; у Постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року по справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21) згідно якого зазначення у резолютивній частині рішення суду з ким дитина залишиться проживати, не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому місце її проживання. Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням вищевказаного, беручи до уваги задоволення позову, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову, з відповідача на користь [PERSON] . Беручи до уваги вищевикладене,

Outcome: approved