Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 25 серпня 2025 року адвокат Сопронюк\~Геннадій Михайлович\~в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про\~розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги позивачка [PERSON] обґрунтувала тим, що 08 серпня 1992 року [PERSON] , [INFO] , та відповідачем, [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Радехівського районного управління юстиції Львівської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №44. У шлюбі в сторін народилося 3 дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] [PERSON] та відповідач [PERSON] , прожили у шлюбі 33 роки вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. На жаль, все вище вказане більше стосується перших років спільного сімейного життя, але останні роки вони не можуть як сім`я проживати разом, спокійно вирішувати нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Постійні сварки між ними можуть мати вплив на психіку дітей, а особливо наймолодшої, формування їх поглядів на життя, в тому числі на життя в шлюбі, особливо щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою будь-якої сім`ї. Систематично з боку її чоловіка відбувається вчинення домашнього насильства, в ході якого він ображає нецензурними словами. Його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП. На її неодноразові зауваження, прохання не реагує. Усі ці діяння відбуваються в присутності неповнолітньої дитини. Позивачка та відповідач неодноразово протягом останніх років намагалися говорити один з одним про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінюється довгий період, а їхні відносини лише погіршились. У зв`язку із тим, що спроби примиритись не принесли результатів, вона зрозуміла, що розлучення це єдиний вихід для сторін, як спосіб побудувати нове життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю. Враховуючи інтереси дітей, та її інтереси як особистості, позивачка хоче припинити з відповідачем шлюбні відносини. З підстав наведених вище, збереження нашої сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим та буде суперечити її інтересам та інтересам дітей. Вважає, що надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. Тому, це лише погіршить стан її відносин з відповідачем та продовжить їх перебіг в часі. Крім того, їхні спільні діти, що були народжені за час шлюбу, а особливо неповнолітня дитина [PERSON] проживає та буде проживати з позивачкою. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Між сторонами на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Таким чином, дитині, у всякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Я одна не зможу забезпечити достатній рівень життя дочці, тому батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліментів. Із цих підстав, позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяви,\~клопотання учасників\~процесу та інші процесуальні дії у справі 25 серпня 2025 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Куцик-Трускавецькій О.Б. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.22). Своєю ухвалою від 28 серпня 2025 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначив судове засідання (а.с.24). 6 липня 2025 року до суду поступила заява представника позивача [PERSON] - адвоката Сопронюка Г.М., у якій він зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд проводити судове засідання без його участі, стосовно прийняття заочного рішення не заперечує (а.с.25, 40). Відповідно до частини третьої статті 211 Цивільного процесуального кодексу України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалася сторона позивача. Відповідно до розпорядження керівника апарату Радехівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2025 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 жовтня 2025 року зазначені матеріали розподілені судді Магонь О.З. (а.с.35-36). Своєю ухвалою від 23 жовтня 2025 року суд прийняв до розгляду цивільну справу №451/1407/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини (а.с.37). Відповідач у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоч про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а. с. 41). Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечив представник позивача без іксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу ( ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Установлені судом фактичні обставини справи Суд установив,\~що 8\~серпня 1992\~року між [PERSON] , [INFO] ,\~та [PERSON] \~(дошлюбне\~прізвище -\~ [PERSON] ),\~ [INFO] ,\~Відділом реєстрації\~актів цивільного\~стану Радехівського\~районного управління\~юстиції Львівської\~області зареєстровано шлюб, про що 8\~серпня 1992\~року складено\~відповідний актовий\~запис №44,\~що підтверджується Свідоцтвом\~про шлюб\~(повторно),\~серії [NUMBER] \~від 19 жовтня 2019 року. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - « [PERSON] », дружини - « [PERSON] »(а.с.8). Сторони шлюбні відносини не підтримують, спільно не проживають. Збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, що свідчить про остаточний розпад сім`ї. У шлюбі в сторін народилося 3 дітей - [PERSON] , [INFO] (а.с.10), [PERSON] , [INFO] (а.с.11), [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Відповідно до копії відомості про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №671 від 19.08.2025, виданого Радехівською міською радою Львівської області, за адресою\~ [ADDRESS] ,\~проживають [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] (а.с.13). Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача припинити шлюбні відносини з відповідачем та у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо утримування дитини до досягнення нею повноліття. Позиція суду Згідно зі статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши подані сторонами документи, вислухавши представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, мотивована оцінка наведених сторонами аргументів та висновки суду Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу суд зазначає таке. Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. На підставі статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою та четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Із огляду на частину другу статті 112 Сімейного кодексу України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути поданий одним з подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Позивачка скористалася своїм правом та звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не бажає зберігати шлюб з відповідачем. Отже, суд дійшов висновку, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими та подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позовні вимоги про розірвання шлюбу необхідно задовольнити. Суд уважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно із абзацом другим частини третьої статті 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів, то суд робить такі висновки. Як визначено ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно із ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи з норм вказаних статей, беручи до уваги, що неповнолітня дитина проживає разом\~з позивачем та перебуває на її повному матеріальному утриманні, суд вважає, що вимога [PERSON] до [PERSON] про стягнення з ньогоаліментів на утримання дитини в частці від його доходу є правомірною. Згідно із частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» установлено, що у 2025 році прожитковий мінімум становить для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Відповідно до\~ч.\~1,\~2,\~3\~ст.\~183\~Сімейного кодексу\~України частка\~заробітку (доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Якщо стягуються\~аліменти на\~двох і\~більше дітей,\~суд визначає\~єдину частку\~від заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька на\~їх утримання,\~яка буде\~стягуватися до\~досягнення найстаршою\~дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Визначаючи розмір аліментів, судом враховано те, що малолітня дитина потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатним та може таку надати. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Згідно з п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідач [PERSON] є працездатного віку, тому суд дійшов висновку, що стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.08.2025 і до досягнення дитиною повноліття, буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам Закону. Ураховуючи вищенаведене,\~вимоги Постанови\~Пленуму Верховного\~Суду України\~№3\~від 15.05.2006\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів»,\~обов`язок обох\~батьків утримувати\~дитину до\~досягнення повноліття,\~суд робить\~висновки про\~те,\~що позовні\~вимоги [PERSON] необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При наявності у позивача доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дитини, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Також, у свою чергу, при наявності у відповідача доказів щодо погіршення стану його здоров`я, а також документального підтвердження зміни свого матеріального становища, він не позбавлений у майбутньому заявити вимогу про зменшення розміру аліментів. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне з відповідача стягнути судові витрати.

Outcome: approved