Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Адвокат Столярчук Т.П., в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовом вказуючи, що шлюб між сторонами було розірвано 28.06.2024 року, проте, разом вони не проживають з 2022 року. Від спільного життя мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачкою. З 2024 року відповідач участі в утриманні дітей не приймає, матеріальної допомоги не надає. Будь-які домовленості щодо добровільної сплати коштів на утримання дітей відповідачем не виконуються. Позивач неодноразово зверталась до відповідача із проханням надати фінансову допомогу, адже самостійно складно впоратись з численними витратами на утриманням дітей, однак відповідач відмовляється. Всі витрати на харчування, одяг, лікування, навчання та розвиток дітей позивачка здійснює самостійно. З огляду на вказані обставини, звертається до суду та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 6 000 грн., щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка в судове засідання не з`явилась, від її представника, адвоката Столярчук Т.П. до суду надійшла заява про розгляд справи без їхньої присутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно за зареєстрованим місцем проживання. Відзиву на позов не надходило, як і будь яких інших заяв чи клопотань. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. З 07 червня 1997 року сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, за час спільного життя в якому в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що було видане 26 серпня 2010 року Сапожинською сільською радою Корецького району Рівненської області та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що було видане 13 грудня 2012 року Виконкомом Сапожинської сільської ради Корецького району Рівненської області. Заочним рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 28 червня 2024 року (дата набрання законної сили: 30 липня 2024 року) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно з довідкою, що була видана Користівським старостинським округом Корецької міської ради, на утриманні [PERSON] знаходяться її неповнолітні діти (а.п. 10 зворот). Неповнолітні діти також зареєстровані за однією адресою з позивачкою: [ADDRESS] , про що свідчать Витяги з реєстру територіальної громади від 04 вересня 2025 року. [PERSON] є ученицею 10 класу Опорного закладу освіти «Корецький ліцей» Корецької міської ради, про що свідчить Довідка № 01-18/472 від 04 вересня 2025 року. [PERSON] навчається в 7 класі Сапожинської філії Опорного закладу освіти «Крилівський ліцей» Корецької міської ради, відповідно до Довідки № 84 від 09 вересня 2025 року. Відповідно до ч. 1-2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Згідно із ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51\~Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаною нормою не передбачено звільнення від такого обов`язку в разі неможливості його виконання. Згідно ч. 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Враховуючи те, що домовленості між позивачкою та відповідачем про сплату аліментів на утримання спільних дітей не досягнуто, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання їхніх неповнолітніх дітей. За рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7\~Закону України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2025\~рік» встановлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, для\~дітей віком від 6 до 18 років 3 196 гривень. Згідно з ч. 1 та 2 статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи інтереси дітей сторін, розмір прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку та рівність обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд вважає, що відповідач, як працездатний, молодий чоловік спроможний сплачувати аліменти. А тому, вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 4 000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На думку суду, такий розмір аліментів не є завищеним в нинішніх умовах проживання та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище. В матеріалах справі відсутні докази про те, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти саме у такому розмірі. Обґрунтовуючи необхідність стягнення аліментів в розмірі 6 000 грн. (більшому ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів), позивачка, крім іншого, посилається на те, що діти навчаються в навчальних закладах, що знаходиться на відстані близько 30 км. від місця проживання, що потребує щоденних витрат на проїзд (за місяць витрати на дорогу складають близько 1680 грн.). Крім того, дітям потрібно харчуватись, купувати одяг та взуття. Додаткові кошти необхідні на ліки, навчання, розвиток та дозвілля дітей. Позивач здійснила орієнтовний розрахунок щомісячних витрат на утримання дітей відповідно до їх віку та реальних потреб, які склались в умовах сьогодення, що становить в середньому по 12\~315 грн. на кожну дитину. Проте, суд вважає розмір таких витрат дещо завищеним. Тому, також із врахуванням відсутності даних про наявність у відповідача достатнього доходу та можливості сплачувати аліменти саме у такому розмірі, більшому ніж мінімальний рекомендований розмір, позов підлягає до часткового задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову і відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі.

Outcome: approved