Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

Стислий виклад позиції учасників процесу 21 серпня 2025 року адвокат Мулявка Олег Васильович звернувся до суду з позовом в інтересах позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини. Свої вимоги представник позивача обґрунтував тим, що Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 27 травня 2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У шлюбі між сторонами [INFO] народилася [PERSON] . Відповідно до виконавчого листа Радехівського районного суду Львівської області від 11.07.2017, виданого у справі № 451/255/17, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дочку [PERSON] у розмірі 1200 гривень щомісячно, з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону. На даний час стягуються аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто мінімальний розмір виплат визначений законодавством. З моменту прийняття рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі пройшов значний проміжок часу. Зросли ціни на їжу та одяг, підвищились ціни на побутові послуги, у зв`язку із чим на утримання дитини необхідно більше коштів. Витрати на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, харчування [PERSON] постійно з роками збільшуються, а розмір отриманих аліментів не перекриває навіть і половини витрат пов`язаних з утриманням дитини. Представник позивача зазначає, що на даний час [PERSON] ніде не працює, доходи будь якого плану не отримує, не має у власності будь якого рухомого чи нерухомого майна, перебуває на утриманні позивача, коштів на утримання якої у неї не достатньо. Наразі тягар утримання дитини лягає на позивача, а відповідач хоча і сплачує аліменти, однак їх не достатньо для належного утримання дитини. Рівень доходів [PERSON] не надає можливості повноцінно утримувати дитину і тим самим [PERSON] позбавляється більших можливостей, як от наприклад відвідувати секції та гуртки, які вона б хотіла. З цих підстав, представник позивача просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Радехівського районного суду Львівської області від 19 червня 2017 року у справі № 451/255/17, провадження № 2/451/225/17 з: стягувати з [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] , аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] у розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи із 23.02.2017 року і до досягнення нею повноліття, з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону, на: Проводити стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Здійснити розподіл судових витрат, зокрема стягнути із [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] на користь [PERSON] . [INFO] , жительки [ADDRESS] 6000 гривень витрат, понесених на правничу допомогу. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Заяви, клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі 21 серпня 2025 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Куцик-Трускавецькій О.Б. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.25). Своєю ухвалою від 25 серпня 2025 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначив судове засідання (а.с.27). До суду поступили заяви представника позивача, у якій він просить розглянути справу без участі сторони позивача, прийнявши рішення про задоволення вимог. Проти винесення заочного рішення не заперечив (а.с.31-32, 45). Відповідно до розпорядження керівника апарату Радехівського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2025 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 жовтня 2025 року зазначені матеріали розподілені судді Магонь О.З. (а.с.39-40). Своєю ухвалою від 23 жовтня 2025 року суд прийняв до розгляду цивільну справу\~№451/1407/25\~за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~зміну розміру\~аліментів на\~утримання дитини (а.с.41). Відповідач у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином (а.с.44). Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечив представник позивача. На підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України суд не здійснював фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Установлені судом фактичні обставини справи Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 27 травня 2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10-11). У шлюбі між сторонами [INFO] народилася [PERSON] , що видно зі свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 24.01.2008 (а.с.9). Відповідно до виконавчого листа Радехівського районного суду Львівської області від 11.07.2017, виданого у справі № 451/255/17, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дочку [PERSON] у розмірі 1200 гривень щомісячно, з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону (копіярозрахунку заборгованості по аліментах від 01.08.2025, а.с.12-14). На сьогодні стягуються аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто мінімальний розмір виплат визначений законодавством. На сьогоднішній день сума призначених аліментів не відповідає потребам дитини, оскільки, їй повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Зміст спірних правовідносин Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з бажанням позивача збільшити розмір та змінити спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням суду, на неповнолітніх дітей. Позиція суду Згідно із статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши подані сторонами документи, вислухавши позицію відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Норми права, які застосував суд, мотивована оцінка наведених сторонами аргументів та висновки суду До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосував норми Конвенції про права дитини, Конституції України, Сімейного кодексу України (СК України) та Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік». У статті 19 та частинах 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи інших осіб. Разом із тим, держава визнала право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини щодо належного матеріального забезпечення є законодавчо передбачена можливість зміни визначеного рішенням суду розміру аліментів залежно від зміни певних життєвих обставин. Як визначено ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися усупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Розмір аліментів з урахуванням статті 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як видно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 3 ст. 80 СК України розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Ураховуючи зміст ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може означати й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Згідно із частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» установлено, що у 2025 році прожитковий мінімум становить для дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Крім того, суд ураховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку із чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного. Вказана правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду у справі №565/2071/19 від 16 вересня 2020 року. За таких умов, зважаючи на законодавчо змінений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а також збільшення вікових потреб дитини з часу присудження аліментів у 2017 році, їх розмір, визначений рішенням суду від 19 червня 2017 року, не може задовольнити необхідні потреби дітей, та не в повній мірі відповідає вимогам ст. 141 СК України стосовно рівності обов`язків батьків щодо дитини. Змінюючи розмір аліментів, судом враховано те, що діти потребують матеріальної допомоги, а відповідач є працездатним та може таку надати. Пунктом 23 Постанови пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачено, що аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання судовим рішенням законної сили. Виходячи з критеріїв розумності та справедливості, а також враховуючи прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, суд робить висновки про те, що необхідно змінити спосіб стягнення та розмір аліментів, встановлених рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 19 червня 2017 року з 1200 гривень на кожну дитину щомісячно на 1/4 частину всіх видів заробітку відповідача щомісячно, з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (пункт 1 частини першої статті 430 ЦПК України). У своїй постанові від 15.10.2025 у справі №686/28590/23 КЦС ВС зауважив, що справи про стягнення аліментів (пункт 1 частини першої статті 430 ЦПК України) є родовою конструкцією, яка охоплює не лише позов про стягнення аліментів, але й позов про збільшення їх розміру. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо способу та розміру стягнення аліментів на утримання дитини є законними та обґрунтованими, відтак такі необхідно задовольнити. Розподіл судових витрат Щодо судового збору Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на це, суд вважає необхідним з відповідача на користь держави стягнути судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять копійок) на користь держави. Щодо витрат на професійну правничу допомогу Як видно з матеріалів справи, представник позивача просить стягнути з відповідача 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд застосовує ст. 137, 141 ЦПК України. Згідно із ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представник позивача для підтвердження витрат на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн надав копію Договору про надання правничої (правової) допомоги №29ц-25 від 14 серпня 2025 року (а.с.17-22), копію Акту передачі-приймання виконаних робіт від 19 серпня 2025 року (а.с.23), копію платіжної інструкції від 19.08.2025 (а.с.24). Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права. Визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Враховуючи наведене вище, з відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, зокрема витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 (шість тисяч) гривень.

Outcome: approved