Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

ТзОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги, враховуючи відповідь на відзив, обґрунтовує тим, що 08.06.2021 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем [PERSON] укладено договір №2480023, за умовами якого, відповідач отримала кредит в розмірі 10000 грн. терміном на 27 календарних днів, з фіксованою процентною ставкою 1,99% від суми кредиту за день. Згідно з умовами даного договору, позичальник зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом. 13.10.2021 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 13/10-2021, у відповідності до умов якого, до останнього перейшли права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2480023. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2480023. Однак, [PERSON] свої зобов`язання за договором №2480023 належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 43857 грн. з яких: 10000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 33857 грн. - заборгованість по відсотках. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №2480023 від 08.06.2021 року в сумі 43857 грн. У відзиві на позовну заяву представник відповідача визнає позов частково, а саме тіло кредиту та відсотки в розмірі 5373 грн., оскільки, умовами договору та паспортом позики в межах терміну кредитування, визначені загальні витрати за споживчим кредитом та становлять в загальному 15373 грн. за 27 днів користування кредитом. Ухвалою суду від 17 вересня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просилв суд позов задовольнити частково. Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін по наявним матеріалам справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 08.06.2021 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем [PERSON] укладено договір №2480023, за умовами якого, відповідач отримала кредит в розмірі 10000 грн. терміном на 27 календарних днів, тобто до 05.07.2021 року з фіксованою процентною ставкою 1,99% від суми кредиту за день, та яка зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ним. Також зазначено анкетні відомості про позичальника, зокрема, прізвище ім`я по батькові, дата народження, РНОКПП, серія та номер паспорта, адреса реєстрації, номер мобільного телефону (а.с. 10-15). Договір позики укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 ст. 12, п. 1 ст. 3, п. 12 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (а.с. 10-15). Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання кредиту в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Маніфою» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі 10000 грн. відповідно до умов укладеного договору № 2480023, що не заперечується строною відповідача. Отже, судом встановлено, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. 13.10.2021 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 13/10-2021, у відповідності до умов якого, до останнього перейшли права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2480023 (а.с. 36-61). 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2480023 (а.с. 99-118). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість по договору позики становить 43857 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту 10000 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги (10.01.2023) 33534 грн. (нарахування відсотків проводилось до 23.02.2022 року (а.с. 98). Судом встановлено, що у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, та у зв`язку із цим у неї утворилась заборгованість перед ТОВ «Коллект Центр» у розмірі 43857 грн. з яких: 10000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 33534 грн. - заборгованість по відсотках (а.с. 98). Однак суд, не погоджується з розрахунком суми відсотків, наданим позивачем, з огляду на наступне. Відповідно до частини першої\~статті 1048 та частини першої\~статті 1054\~ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з\~частиною другою\~статті 1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються\~частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Судом встановлено, що пунктом 2.3.4. Договору встановлено, зокрема, строк кредитування 27 днів до 05 липня 2021 року. Враховуючи правову позицію Верховного Суду, суд вважає, що право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування, що не може бути більше 27 днів, тобто після 05.07.2021 року, а тому з 06.07.2021 року позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором, а мав право на захист свого порушеного права відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, але таких вимог не заявляв, тому суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення відсотки за вказаним кредитним договором у розмірі 5373 грн. за період з 08.06.2021 року по 05.07.2021 року та визначені графіком нарахування процентів в межах строку позики (додаток до договору) (а.с. 7-9). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 2480023 від 08.06.2021 року в розмірі 15373 гривень, яка складається з заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 10000 грн., заборгованості за відсотками 5373 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. В даному випадку, заявлений позивачем розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 16000 грн. підтверджується договором про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року, прайс листом АО «Лігал Ассістанс», заявкою на надання юридичної допомоги № 1311 від 01.07.2025 року, витягом з акту № 12 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025 року(а.с. 72-83). Проте позивачем не надано належних доказів, що підтверджують сплату гонорару адвокату. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що відсутність документального підтвердження про понесені відповідачем витрати на правову допомогу є підставою для відмови у стягненні таких витрат з позивача. Крім того, заявлені представником відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., взагалі не підтвердженні жодними доказами, тому також, не підлягають розподілую Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ч. 2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору 849 грн. 11 коп. пропорційно частині задоволених вимог.

Outcome: partial