Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 06.06.2008 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та відповідачкою було укладено кредитний договір №ML-301/248/2008, відповідно до умов якого останній було видано кредит в сумі 124500 швейцарських франків, на строк до 06.06.2034 року, зі сплатою відсотків в розмірі 4,99% річних. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14.10.2013 року з відповідачки на користь первісного кредитора було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 2536225 грн. 18 коп. 14.05.2024 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС було укладено договір факторингу №05/2024/1-ДФ, відповідно до якого на користь позивача було відступлено право вимоги за кредитним договором, укладеним із відповідачкою. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19.07.2024 року було замінено стягувача у виконавчому провадженні з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Посилаючись на те, що зобов`язання за кредитним договором залишаються не виконаними та стягнута за рішенням суду заборгованість відповідачкою не погашена, позивач у відповідності до ст.625 ЦК України просив стягнути з відповідачки інфляційні втрати в сумі 61067 грн. 45 коп., 3% річних в сумі 76263 грн. 89 коп., а всього стягнути 137331 грн. 34 коп. Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 03.07.2025 року цивільну справу було передано за підсудністю до Центрального районного суду міста Дніпра. Ухвалою Центрального районного суду міста Дніпра від 18.08.2025 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В призначене судове засідання представник позивача та відповідачка не з`явились. В пред`явленому позові позивач просив розглядати справу без участі його представника, за наявними у справі матеріалами, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідачка до суду повторно не з`явилась, про причини своєї неявки не повідомила, відзиву на позов не надала. З урахуванням цього, судом у відповідності до ч.3 ст.211, ст.223, ч.2 ст.247, ст.ст.280,281 ЦПК України було ухвалено про розгляд справи за відсутності сторін та третьої особи, в заочному порядку та без фіксації судового засіданні за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ \~ \~ \~Перевіривши викладені в позовній заяві доводи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до чч.ч.1,2 ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626,628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти\~договір (оферту)\~може зробити\~кожна із\~сторін майбутнього\~договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Частинами 1,2 ст.642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до ст.526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За правилами ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 06.06.2008 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачкою було укладено кредитний договір №ML-301/248/2008, відповідно до умов якого останній було видано кредит в сумі 124500 швейцарських франків, на строк до 06.06.2034 року, зі сплатою відсотків в розмірі 4,99% річних. 27.05.2011 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП ФакторингУкраїна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого на користь останнього було відступлено право вимоги за укладеним із відповідачкою кредитним договором. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14.10.2013 року у цивільній справі №201/7755/13-ц з відповідачки на користь первісного кредитора було стягнуто заборгованість за кредитним договором №ML-301/248/2008 від 06.06.2008 року в сумі 2536225 грн. 18 коп. 14.05.2024 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС було укладено договір факторингу №05/2024/1-ДФ, відповідно до якого на користь позивача було відступлено право вимоги за кредитним договором №ML-301/248/2008 від 06.06.2008 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19.07.2024 року було замінено стягувача у виконавчих листах, виданих у справі №201/7755/13-ц з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». В пред`явленому позові ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», посилаючись на те, що зобов`язання за кредитним договором залишаються не виконаними та стягнута за рішенням суду заборгованість відповідачкою не погашена, просило у відповідності до ст.625 ЦК України стягнути з відповідачки за період з 24.02.2019 року по 24.02.2020 року інфляційні втрати в сумі 61067 грн. 45 коп. та 3% річних в сумі 76263 грн. 89 коп., а всього стягнути 137331 грн. 34 коп. Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу (ч.2 ст.509 ЦК України). Як визначено у ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанови Великої палати Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18) та від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18)). Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що ст.625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18), від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18), від 19.06.2019 року у справі №646/14523/15-ц (провадження №14-591цс18)). Крім того, у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі №339/400/16-ц (провадження №61-14114св19) зазначено, що положення ст.625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18) відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 20.01.2016 року у справі №6-2759цс15 (про те, що правовідносини стосовно виконання судових рішень урегульовані Законом України «Про виконавче провадження» і до них не можна застосовувати приписи про цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України)), а також від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15 (про те, що ст.625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч.5 ст.11 цього Кодексу не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК України за наявності деліктних, а не зобов`язальних правовідносин), та вказала, що у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення; приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. \~ \~ \~ \~З урахуванням вищенаведеного, оскільки відповідачкою стягнута за рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14.10.2013 року у цивільній справі №201/7755/13-ц заборгованість за кредитним договором №ML-301/248/2008 від 06.06.2008 року не сплачена, суд приходить до висновку про обгрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, стягнувши з відповідачки на користь позивача за період з 24.02.2019 року по 24.02.2020 року інфляційні втрати в сумі 61067 грн. 45 коп. та 3% річних в сумі 76263 грн. 89 коп., а всього стягнути 137331 грн. 34 коп. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 3028 грн. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved