Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

позивач у справі, [PERSON] ,\~через представника,\~адвоката Івахненка\~Олександра Олександровича,звернулася до Томаківського районного суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] про виділ земельної ділянки, яка є спільною частковою власністю, в натурі,\~в якому просить: виділити в натурі (на\~місцевості)земельну ділянку площею 3,2292 га., що складає 5/12\~частки від загальної площі 7,7500 гектарів з кадастровим номером 1225485500:01:001:0147, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Мирівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області (яка знаходиться в спільній частковій власності трьох власників, а саме: [PERSON] 5/12 частки; [PERSON] 5/12 частки; [PERSON] 1/6 частки) в особисту приватну власність 1/1 частки [PERSON] (РНОКПП № [NUMBER] ); земельну ділянку площею 4,5208, га., що складає 7/12\~частки від загальної площі 7,7500 гектарів з кадастровим номером 1225485500:01:001:0147, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Мирівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, в спільну часткову власність, а саме: 2/7 частки [PERSON] (РНОКПП № [NUMBER] ) та 5/7 частки [PERSON] (РНОКПП № [NUMBER] ), з наступним присвоєнням земельним ділянкам кадастрових номерів відповідно до чинного законодавства. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач та відповідачі по справі, на праві спільної часткової власності, є власниками земельної ділянки, площею 7,7500 гектарів з кадастровим номером 1225485500:01:001:0147, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Мирівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, яка знаходиться в спільній частковій власності трьох власників, а саме: в позивача [PERSON] 5/12 частки; в відповідача 1 [PERSON] 5/12 частки та у відповідача 2 [PERSON] 1/6 частки. На сьогоднішній день позивач не може розпорядитись належним чином, на власний розсуд, земельною ділянкою отриманою в спадщину, так як її частка земельної ділянки в натурі не виділена, і знаходиться в масиві всієї спадкової земельної ділянки відповідно до площі та меж визначених технічною документацією із землеустрою. Позивач та відповідачі не можуть дійти згоди щодо порядку управління та володіння земельною ділянкою в натурі та не можуть дійти згоди щодо можливості оформлення поділу спадкової земельної ділянки в натурі в нотаріальному порядку, тому спір може бути вирішений лише в судовому порядку. Зважаючи на ігнорування відповідачами законних вимог позивачки, остання звертається до суду. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2025 року головуючим суддею визначено суддю Омеко М.В. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою суду від 08.09.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 23.09.2025 року. Ухвалою суду від 23.09.2025 року підготовче провадження по цивільній справ було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 08.10.2025 року відповідачами [PERSON] , та [PERSON] , кожним окремо, подано до суду письмові заяви, в яких зазначено, що ознайомившись із позовною заявою, вони не заперечують проти задоволення позовних вимог, оскільки не заперечують проти поділу спільної земельної ділянки між співвласниками. Разом з тим, після здійснення поділу земельної ділянки виникне необхідність виготовлення нової технічної документації на земельну ділянку, присвоєння окремого кадастрового номера та проведення державної реєстрації права власності на їхнє ім`я відповідно до належної їм частки. Такі дії потребують фінансових витрат, яких відповідачі, враховуючи свій пенсійний вік, мінімальний розмір пенсії та відсутність інших джерел доходу, не мають можливості сплатити. У зв`язку з цим просять суд покласти на позивача обов`язок здійснити за власний рахунок виготовлення нової технічної документації, присвоєння кадастрового номера та проведення державної реєстрації земельної ділянки на їхнє ім`я відповідно до їх частки у спільній власності. Крім того, [PERSON] у даній заяві, просить суд розглянути справу за її відсутності, без виклику її у судове засідання, на підставі наявних у справі матеріалів. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач у справі [PERSON] в судовому засіданні проти позову [PERSON] про виділ земельної ділянки, яка є спільною частковою власністю, в натурі, заперечував в повному об`ємі, з позовними вимогами, викладеними у позові не погоджується. Представник позивача, адвокат Івахненко О.О., доводи/заперечення відповідача [PERSON] вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, адвоката Івахненка О.О., відповідача [PERSON] , повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1\~ст. 2 ЦПК України). Згідно з\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач та відповідачі по справі, на праві спільної часткової власності, є власниками земельної ділянки, площею 7,7500 гектарів з кадастровим номером 1225485500:01:001:0147, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Мирівської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, яка знаходиться в спільній частковій власності трьох власників, а саме: в позивача [PERSON] 5/12 частки; в відповідача 1 [PERSON] 5/12 частки та у відповідача 2 [PERSON] 1/6 частки. На сьогоднішній день позивач не може розпорядитись належним чином, на власний розсуд, земельною ділянкою отриманою в спадщину, так як її частка земельної ділянки в натурі не виділена, і знаходиться в масиві всієї спадкової земельної ділянки відповідно до площі та меж визначених технічною документацією із землеустрою. Згідно зі\~статтею 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у частині другій\~статті 16 ЦК України. До їх кола належить відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). Згідно\~ст.78 ЗК України\~право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. 2. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. 3. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. 4. Особам (їх спадкоємцям), які мали у власності земельні ділянки до 15 травня 1992 року (з дня набрання чинності\~Земельним кодексом України), земельні ділянки не повертаються. Відповідно до\~ст.79 ЗК України\~земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Статтею 79-1 ЗК України\~визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території. 3. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. 4. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. 5. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. 6. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально. Земельні ділянки можуть бути об`єднані, якщо вони мають однакове цільове призначення. У разі поділу земельної ділянки, об`єднання земельних ділянок сформовані земельні ділянки зберігають своє цільове призначення. 7. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. 8. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. 9. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. 10. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. 11. Державна реєстрація прав суборенди, сервітуту, які поширюються на частину земельної ділянки, здійснюється після внесення відомостей про таку частину до Державного земельного кадастру. 12. Межі суміжних земельних ділянок приватної власності можуть бути змінені їх власниками без формування нових земельних ділянок за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). 13. Земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до\~Закону України "Про Державний земельний кадастр",\~не було\~зареєстровано протягом\~року з\~вини заявника.\~Ухвалення судом\~рішення про\~скасування державної\~реєстрації земельної\~ділянки допускається\~виключно з\~одночасним припиненням\~таким рішенням\~усіх речових\~прав,\~їх обтяжень,\~зареєстрованих щодо\~такої земельної\~ділянки (за\~наявності таких\~прав,\~обтяжень).\~14.\~Наявність обмежень\~у використанні\~земель,\~у тому\~числі червоних\~ліній,\~в межах\~земельної ділянки,\~що формується\~для обслуговування\~існуючого об`єкта\~нерухомості (будівлі,\~споруди),\~не перешкоджає\~її формуванню\~та визначенню\~її цільового\~призначення для потреб, пов`язаних із функціонуванням зазначеного об`єкта з дотриманням встановлених обмежень щодо використання земельної ділянки. Суб`єктами права власності на землю згідно\~ст. 80 ЗК України\~є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Згідно ч. 1\~ст. 81 ЗК України\~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до положення ч. 1\~ст. 86 ЗК України\~земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). За змістом ч.ч. 1, 3, 4\~ст. 86 ЗК України\~володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України без втрати цільового призначення майна. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій\~статті 356 ЦК України\~як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а)\~множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно з частиною третьою\~статті 358 ЦК України\~кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що «відповідно до\~статті 367 ЦК України\~майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна.\~Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 липня 2021 року по справі\~№ 310/7011/17. У приписах ч.ч.1,3\~ст. 370 ЦК України\~визначено, що співвласник має право на виділу натурі частки із майна,що є у спільній частковій власності.\~У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. За правилом ч. 1\~ст. 183 ЦК України\~подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Частиною першою\~статті 356 ЦК України\~передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до положень ч. 1 ст.\~364, ч. 2 ст.\~367 ЦК України\~співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 2\~ст. 364 Цивільного кодексу України\~якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно з висновком суб`єкта оціночної діяльності, станом на 25.04.2024 року, дійсна ринкова вартість земельної ділянки складає 114\~326,00 грн. На сьогоднішній день позивач не має змоги розпорядитись належним чином, на власний розсуд земельною ділянкою отриманою в спадщину, так як її частка земельної ділянки в натурі не виділена, і знаходиться в масиві всієї спадкової земельної ділянки відповідно до площі та меж визначених технічною документацією із землеустрою. З матеріалів справи вбачається, сторони не можуть дійти згоди щодо порядку управління та володіння земельною ділянкою в натурі, та не можуть дійти згоди щодо можливості оформлення поділу спадкової земельної ділянки в натурі в нотаріальному порядку, на пропозицію позивача вирішити дану ситуацію в досудовому порядку відповідачі не відреагували. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже,\~даючи оцінку\~доказам у\~справі,\~суд вважає,\~що за зверненням позивача фізична особа-підприємець [PERSON] , який має кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника № 011834 (виданий відповідно до протоколу Кваліфікаційної комісії від 27.11.2014 року № 10), ліцензію № 0025 від 14.06.2011 року на право легального користування програмним забезпеченням Геодезична Інформаційна система 6, відповідно до чинного законодавства розробив варіант розподілу та можливості виносу в натуру (на місцевість) меж земельних ділянок. Як вбачається з Висновку щодо технічної можливості розподілу земельної ділянки із виділенням в натурі на місцевості, від 17 квітня 2024 року,\~по варіанту\~розподілу з\~виділенням в\~натурі (на\~місцевості),\~можливо здійснити\~реальний розподіл\~з виділенням\~в натурі\~на місцевості,\~земельної ділянкиплощею 7,7500 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки 1225485500:01:001:0147, цільове призначення відповідно до КВЦПЗД: 01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Розподіл можливо здійснити з можливістю виділення в натурі (на місцевості) двох земельних ділянок, а саме: земельну ділянку площею 3,2292 га., що складає 5/12\~частки від загальної площі 7,7500 гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в приватну власність 1/1 частки [PERSON] (РНОКПП № [NUMBER] ); земельну ділянку площею 4,5208, га., що складає 7/12\~частки від загальної площі 7,7500 гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в спільну часткову власність, а саме: 2/7 частки [PERSON] (РНОКПП № [NUMBER] ) та 5/7 частки [PERSON] (РНОКПП № [NUMBER] ), з наступним присвоєнням земельним ділянкам кадастрових номерів відповідно до чинного законодавства. Відповідно є технічна можливість поділу земельної ділянки з виділенням в натурі на місцевості кожній із сторін відокремленої частини земельної ділянки. Крім того, технічна документація та державна реєстрація земельної ділянки здійснюється кожною стороною окремо. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved