Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У червні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити додатковий строк у один місяць для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що [PERSON] , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 070563, належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8,589 га, яка знаходиться на території Чернявщинської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області. Кадастровий номер земельної ділянки: 1225988000:01:001:0191. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вказану земельну ділянку, яку він заповів [PERSON] , заповіт посвідчений 30 квітня 2015 року державним нотаріусом Юр`ївської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 236. Позивач зазначає, що спадкодавець на момент смерті був зареєстрований по [ADDRESS] , спадкова справа заведена приватним нотаріусом Самарівського районного нотаріального округу Бакою О.В. 11.04.2025 року позивач звернувся до означеного приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у відповідь отримав постанову приватного нотаріуса від 12.05.2025 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що [PERSON] на день смерті не проживав та не був зареєстрований разом зі спадкодавцем на одній і тій же адресі, заяви поро прийняття спадщини протягом строку згідно ст. 1270 ЦК України не подав, а тому вважається таким що не прийняв спадщину та пропустив строк для прийняття спадщини. Позивач вважає, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, зокрема з об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, у зв`язку із чим був змушений з метою реалізації своїх законних прав та інтересів звернутися до суду із відповідною заявою. Позивач зазначає, що не знав про смерть спадкодавця, а також не знав про наявність заповіту на його ім`я, не являється спадкоємцем за законом. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 01 серпня 2025 року відкрите загальне позовне провадження по справі, розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження (а.с. 35). Ухвалою суду від 01 серпня 2025 року в якості третьої особи до участі у розгляді справи залучено приватного нотаріуса Самарівського районного нотаріального округу Баку О.В. (а.с. 37). Ухвалою суду від 01 серпня 2025 року зобов`язано приватного нотаріуса Самарівського районного нотаріального округу Баку О.В. надати копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с. 36). Ухвалою суду від 11.09. 2025 року призначено розгляд справи по суті. Заяви сторін. В судове засідання представник позивача - адвокат Волошинов Д.О. не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явився, причина неявки суду не відома, тому суд, відповідно до вимог ст.280 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст.247ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Фактичні обставини справи. На підставі на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП № 070563, [PERSON] належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 8,589 га, яка знаходиться на території Чернявщинської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області. Кадастровий номер земельної ділянки: 1225988000:01:001:0191. [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вказану земельну ділянку, яку він заповів [PERSON] , що підтверджується заповітом, посвідченим 13 квітня 2015 року державним нотаріусом Юр`ївської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 236. Позивач проживає в с.Чернявщина Павлоградського району Дніпропетровської області, а померлий на день смерті був зареєстрований в [ADDRESS] , де і помер, що підтверджується свідоцтвом Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру. 11 квітня 2025 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Самарівського районного нотаріального округу Баки О.В. із заявою про прийняття спадщини за заповітом, однак у відповідь отримав постанову приватного нотаріуса від 12.05.2025 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що [PERSON] на день смерті не проживав та не був зареєстрований разом зі спадкодавцем на одній і тій же адресі, заяви поро прийняття спадщини протягом строку згідно ст. 1270 ЦК України не подав, а тому вважається таким що не прийняв спадщину та пропустив строк для прийняття спадщини. Позивач вважає, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, зокрема те, що він не знав про існування заповіту та смерть спадкодавця, не перебуває у родинних відносинах із [PERSON] . Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частини перша та третя статті 1223 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (частина перша та друга статті 1269 ЦК України). Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272\~ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 у справі № 686/5757/23 (№ в ЄДРСР 120396086)розглядала питання щодо надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини у зв`язку з тим, що, як стверджує Позивач, вона не знала про складення спадкодавцем на її користь заповіту, і зробила такі висновки щодо тлумачення приписів частини першої статті 1269, частини першої статті 1270, частини третьої статті 1272 ЦК України, які враховуються судом згідно з частиною четвертою статті 263 ЦК України. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування (пункт 151 постанови від 26 червня 2024 у справі № 686/5757/23). Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала (пункт 152 постанови від 26 червня 2024 у справі № 686/5757/23). Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування (пункт 153 постанови від 26 червня 2024 у справі № 686/5757/23. З урахуванням конкретних обставин справи, слідує, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (пункт 154 постанови від 26 червня 2024 у справі № 686/5757/23). Оскільки Позивач не перебував у родинних стосунках з померлим спадкодавицем, в силу ст.\~1265\~ЦК України він не належить до кола спадкоємців за законом. Крім того, з доводів Позивача вбачається, що останній дізнався про наявність заповіту тільки після того, як звернувся до нотаріуса. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, в першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (пункти 57, 58 постанови від 26 червня 2024 у справі № 686/5757/23). За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста\~статті 81 ЦПК України. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21). Висновки суду. Суд, застосовуючи зазначенні вище висновки, при вирішені питання щодо визначення позивачу додаткового строку, суд виходить з того, що, Позивач не був обізнаний про наявність заповіту, та враховує, що він не відноситься до кола спадкоємців за законом, та не був обізнаний про відсутність таких спадкоємців, які набували право на спадкування за законом. Суд, оцінюючи всі обставини справи, а також враховуючи тривалу війну в Україні, яка призвела до значних ускладнень для громадян, зокрема, перешкоджала доступу до інформації та здійсненню необхідних дій, вливає на ментальний та психологічний стан, вважає, що з урахуванням нетривалості пропуску, відсутності інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, за конкретних обставин справи надання додаткового строку для прийняття спадщини не є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є законним втручанням в інтереси територіальної громади. Навпаки, надання додаткового строку спадкоємцю за законом та за заповітом, про наявність якого він не знав, в надскладних умовах, що склались в країні, забезпечить справедливий баланс між реальним інтересами позивача, та публічними інтересами. Відмова у задоволенні позову призведе до несправедливого позбавлення позивача його спадкового майна та становитиме втручання у можливість вільно володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Враховуючи все вищезазначене та,

Outcome: approved