Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~У поданій заяві представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором в розмірі 32668,55 грн. та понесені судові витрати. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог представник позивача покликається на те, що 25 січня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №423400319, за яким останній надано кредитні кошти у сумі 29900 грн. зі сплатою процентів за користування коштами. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідачки за вказаним договором. Отримавши кредит, відповідачка належним чином взяті по договору зобов`язання не виконувала, порядку погашення кредиту не дотримувалася, що призвело до утворення заборгованості, яка не погашена та підлягає стягненню в судовому порядку. \~ \~ \~ \~Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 вересня 2025 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~У відзиві на позов відповідачка просила в задоволені позову відмовити, мотивуючи тим, що позивач звернувся до суду після спливу трирічного строку позивної давності. У відповіді на відзив позивач з доводами відповідача не погодився, мотивуючи тим, що позовна давність сплила під час дії воєнного стану та вважається продовженою на строк дії в Україні воєнного стану. Отже, оскільки законодавець зупинив перебіг позовної давності, позивач дотримався її строків та реалізує своє беззаперечне право на справедливий суд відповідно до Конституції України. Заперечень щодо наведених позивачем доводів у відповіді на відзив відповідач не подавала. Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. \~ \~ \~ \~За обставин неявки у судове засідання учасників справи, суд дійшов до висновку про можливість проведення судового засідання за їх відсутністю, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд бере до уваги необхідність розгляду справи у розумні строки. \~ \~ \~ \~Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 01 жовтня 2020 року. \~ \~ \~ \~В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 25 січня 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №423400319, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» з урахуванням передбачених Законом України «Про електронну комерцію» особливостей, за яким остання отримала кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 29900 грн. зі сплатою протягом 30 днів дисконтного періоду процентів за користування кредитом з розрахунку 0,21% в день. Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав, що підтверджується платіжним дорученням від 21 січня 2022 року, довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 23 травня 2025 року про перерахування коштів в сумі 29900 грн. на рахунок позичальника [NUMBER] , платіжним дорученням №45601796705.128 від 25 січня 2022 року та випискою АТ «Акцент-Банк» по рахунку відповідача. Відповідно до укладених між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року із внесеними додатковими угодами №19 від 28 листопада 2019 року, №26 від 31 грудня 2020 року, №27 від 31 грудня 2021 року, №31 від 31 грудня 2022 року та №32 від 31 грудня 2023 року змінами, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, зокрема, за кредитним договором №423400319 від 25 січня 2022 року, яке в свою чергу уклало аналогічний договір факторингу №30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», яке 08 липня 2025 року уклало договір факторингу №08/07/25-Е з позивачем, що підтверджується витягами до реєстру боржників до договорів факторингу та свідчить про заміну кредитора у спірних правовідносинах. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст.530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідачка передбачені кредитним договором обов`язкові платежі по поверненню суми кредиту та відсотків за його користування у встановлені строки не сплачувала, чим порушила умови договору. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. Відповідно до ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит. З розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що заборгованість за кредитом становить 32668,55 грн. та складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 29836,91 грн. та простроченої заборгованість за процентами в розмірі 2831,64 грн., нарахованих станом на 31 липня 2025 року. Умовами п.п. 1.3., 1.7. кредитного договору передбачено, зокрема, що кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 29900 гривень одразу після укладення договору; кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 24 лютого 2022 року. Разом з тим у п. 1.8. кредитного договору його сторони погодили, що встановлений у п. 1.7. договору строк дисконтного періоду та відповідно строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження дисконтного періоду. Докази виконання [PERSON] умов п. 1.8. кредитного договору у матеріалах справи відсутні, а, отже, погоджений сторонами строк кредитування залишається незмінним - до 24 лютого 2022 року. Отже, встановлені у справі фактичні обставини вказують на те, що у відповідача виникло зобов`язання зі сплати процентів за кредитним договором у розмірі, що розрахований за дисконтною процентною ставкою, яка становить 0,21% за кожен день користування кредитом у строк дисконтного періоду, та яке згідно з пп. 1.14.1. п. 1.14 договору складає 1883,70 грн. Подальше нарахування процентів за користування відповідачкою кредитними коштами за кредитним договором є безпідставним. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості в сумі 31\~720,61 грн., з яких тіло кредиту 29836,91 грн. та нараховані відсотки в межах 30 днів строку кредитування в сумі 1883,70 грн. Доводи відповідачки про пропуск строку позовної давності не заслуговують на увагу, з огляду на наступне. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільним кодексом України визначено два види строків позовної давності: загальний та спеціальний. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена статтею 258 ЦК України. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ , в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та діє до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 наступного змісту: «у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин. Отже, карантин введено на території України з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року, однак в Україні також введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року до теперішнього часу. Таким чином з 12 березня 2020 року та станом на теперішній час строки позовної давності, визначені ЦК України, не можуть вважатися пропущеними чи закінченими до моменту дії воєнного стану в Україні. З огляду на викладене та приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, на введений Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 воєнний стан з 24 лютого 2022 року, на пункту 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, дату звернення ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» із даною позовною заявою до суду 01 вересня 2025 року та період дії кредитного договору, трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі заявником не пропущено. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у cправі № 920/724/21, від 31 травня 2022 року у cправі №926/1812/21, від 22 червня 2022 року у справі № 916/1157/21. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представник надав копію договору, додаткову угоду, акт прийому-передачі про підтвердження факту надання правничої допомоги та детальний опис виконаних робіт, загальний розмір яких складає 7000 грн. Оцінюючи зміст обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількості витраченого часу, розміру гонорару, співмірності послуг категорії складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, неминучості витрат, значенню справи, суд вважає, що гонорар є завищеним, оскільки має відповідати критерію «розумної необхідності» таких витрат. А тому, суд вважає співмірним стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн., які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, та понесені ним судові витрати в розмірі 2351,90 грн. (2422,40*97,09%). \~ \~ \~ \~

Outcome: partial