Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

До Чечелівського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Відділ опіки і піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Свої вимоги\~позивач обґрунтовував\~тим,\~що він\~та [PERSON] перебували\~в зареєстрованому\~шлюбі,\~шлюб розірвано\~рішенням Красногвардійського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська 11\~березня 2025\~року.\~У шлюбі\~народилася дитина\~ син\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~народження серія\~ [NUMBER] .Позивач зазначає, що його колишня дружина [PERSON] , разом з їхнім спільним сином виїхала за кордон у березні 2022 року. В останній раз він бачив свого сина наприкінці 2023 року- початок 2024 року, а саме в грудні 2023р., коли відповідачка разом із сином приїздила до України на Новорічні свята. До грудня 2024 року перешкоди у спілкуванні між позивачем та дитиною були відсутні, однак після подачі відповідачкою позову про розлучення у квітні 2024 року, вона почала чинити позивачу перешкоди у спілкуванні з сином. Зокрема, відповідачка відключила мобільний телефон, який належав дитині, не повідомляє новий номер телефону, не надає можливості спілкуватися із сином у телефонному режимі, не повідомляє адресу фактичного проживання дитини за кордоном та відмовляється надавати будь-яку інформацію щодо умов його проживання. Позивач зазначає, що він постійно бере участь у матеріальному забезпеченні дитини, регулярно перераховував кошти на рахунок матері, однак у березні 2025 року дізнався, що відповідачка закрила рахунок, на який він здійснював перекази, і не надала нових реквізитів для оплати витрат на дитину. На даний час між сторонами не досягнуто домовленостей щодо участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною. Враховуючи викладене, позивач вважає, що дії відповідачки порушують його батьківські права, У зв`язку з цим позивач просить суд усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною та визначити порядок його участі у вихованні і спілкуванні з сином, з урахуванням найкращих інтересів дитини. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 26 червня 2025 року було відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання, Окрім того, цією ж ухвалою залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Відділ опіки і піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, яку суд зобов`язав надати письмовий висновок щодо доцільності або недоцільності визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином- [PERSON] , [INFO] , з урахуванням найкращих інтересів дитини. Відповідач у судові засідання призначені на (05.08.2025; 16.09.2025; 15.10.2025) не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзиву на позовну заяву не направила. 18 серпня 2025 року від Центральної адміністрації Дніпровської міської ради надійшов письмовий висновок від про недоцільність визначення порядку участі у вихованні дитини, в якому зазначено, що під час засідання комісії з питань захисту прав дитини, позивач [PERSON] пояснив, що дитина [PERSON] , [INFO] , станом на 06.08.2025 проживає разом зі своєю матір`ю, [PERSON] , за межами України. У зв`язку із цим комісія вважала недоцільним визначення органом опіки та піклування - Центральною адміністрацією Дніпровської міської ради порядку участі у вихованні дитини, посилаючись на те, що у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, спір розглядається за місцем проживання( перебування) дитини, а за усними поясненнями батька, малолітній [PERSON] перебуває за межами країни. Позивач та\~представник позивача\~в судових\~засіданнях позовні\~вимоги підтримали\~у повному\~обсязі та\~просили суд\~про їх\~задоволення,\~посилаючись на\~обставини,\~що викладені\~у позові.\~Крім того,\~представник позивача\~неодноразово наголошувала,\~що відповідачка\~свідомо ігнорує\~розгляд даної\~справи,\~незважаючи на\~те,\~що була\~належним чином\~повідомлена про\~дату,\~час і\~місце проведення\~судових засідань.\~На думку\~представника позивача,\~така поведінка\~відповідачки свідчить\~про її\~умисне ухилення\~від участі\~у судовому\~процесі.\~Зокрема,\~у провадженні\~Чечелівського районного\~суду м.\~Дніпра одночасно\~перебуває справа\~ за\~позовом відповідачки\~до позивача\~про поділ\~спільного майна\~подружжя,\~у якій\~відповідачка бере\~активну участь\~через свого\~представника у кожному судовому засіданні, таким чином це свідчить про те, що відповідачка обізнана про хід розгляду даної справи та не має жодних об`єктивних перешкод для участі в ній. Представник позивача вважає, що така поведінка свідчить про її небажання сприяти вирішенню питання щодо визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною та може розцінюватися як свідоме перешкоджання встановленню належного порядку реалізації батьківських прав позивача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи належним чином, направила на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутність представника. У відповідності до вимог частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно приписів пункту 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на викладене, суд уважав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились. Заслухавши пояснення з`явившихся учасників справи та їх представників, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що з 11.06.2011 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 24 квітня 2024 року (повторно) Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління юстиції ( м. Одеса), актовий запис №880 (а.с. 15). Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 11 березня 2025 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с. 30-33). З березня 2022 року дитина проживає з матір`ю за межами України, після подання позову про розірвання шлюбу [PERSON] почала чинити перешкоди у спілкуванні з сином, а саме відкликала мобільний телефон, який належав дитині, не надає свій телефон сину коли, той спілкується з останньою в телефонному режимі, що підтверджується відповідними скріншотами з месенджерів, наявними в матеріалах справи (а.с. 16-25). Окрім того, позивач звернув увагу на те що в період перебування дитини за кордоном він перераховував грошові кошти на рахунок матері дитини, для забезпечення належного перебування дитини за кордоном, на підтвердження чого надав квитанції з банку (а.с. 34-35). Позивач, звернувшись до суду із позовом про зобов`язання не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, покликається на те, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю за кордоном. Батько позбавлений можливості спілкуватись із своєю дитиною, оскільки матір чинить перешкоди у такому спілкуванні. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №189/68/20. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У §54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13) йдеться про визначення інтересів дитини, їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Таким чином, при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й передусім повинні бути визначені інтереси дитини, а вже тільки потім - права її батьків. Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №189/68/20 (провадження № 61-16244св21), від 08 лютого 2023 року у справі № 334/1202/20 (провадження № 61-7951св22), від 15 серпня 2023 року у справі № 759/4170/20 (провадження № 61-3420св23). Верховний Суд у постанові від 15 березня 2023 року у справі № 577/3878/21 (провадження № 61-8759св22) зазначив, що «апеляційний суд погодився з рішенням суду в частині зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною. Апеляційний суд зазначив, що наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дитину та не сприяють якнайкращому задоволенню її інтересам, які мають пріоритет над інтересами батьків. Натомість існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з дитиною, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батьку дитини, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню того, що права кожного з батьків є рівними. Колегія суддів Верховного Суду погоджується з таким висновком судів, адже такий спосіб участі батька у вихованні сина та спілкуванні з ним у повній мірі відповідатиме інтересам дитини, забезпечує справедливу рівновагу між інтересами дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини». Згідно з статтею 19 СК України при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо роз`яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як слідує з висновку, орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради фактично зазначив про недоцільність своєї участі у визначенні порядку участі у вихованні дитини по даній справі, посилаючись на формальні обставини, а саме те, малолітній [PERSON] проживає за межами України (а.с. 56), у зв`язку із чим суд вирішує справу на підставі інших наявних доказів. Суд, визначаючи спосіб та порядок участі у спілкуванні та вихованні дітей, враховує, що батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з сином, враховуючи його бажання приймати участь у вихованні сина. Матір, яка проживає разом з сином, не має права перешкоджати батькові спілкуватися з ним та брати участь у його вихованні, адже судом не встановлено, що таке спілкування має виключно негативний вплив на нормальний розвиток дитини чи в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів останнього. До того ж, суд наголошує, що для дитини вкрай важлива комунікація батьків у спілкуванні між собою в питаннях виховання останньої. Суд вважає за необхідне зазначити про те, що саме батьки, як матір, так і батько, несуть відповідальність відносно малолітньої дитини, та саме вони повинні докласти усіх зусиль для того, щоб у їх дитини виникало прагнення бути як із мамою, так і з татом. На обох батьках лежить відповідальність за збереження психічної рівноваги дитини, що досягається шляхом уникнення конфліктних, напружених стосунків між батьками, оскільки, саме це в подальшому може бути причиною початку емоційних розладів у дитини. Важливо підтримувати позитивні, неконфліктні взаємини з колишнім чоловіком (дружиною), зберігати незгоду між собою у таємниці від дитини, досягти співробітництва в інтересах дитини. Наявність між сторонами спорів, не повинно впливати на реалізацію права та на виконання обов`язку щодо батьківського спілкування та виховання дитини. Взаємовідносини між батьками дитини не мають відображатися на дитині, дитина не може бути заручником тих чи інших непорозумінь. Дитина має знати батька та матір, має право любити їх, спілкуватися з ними без обмеження. Враховуючи ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, режим дня, поведінку кожного з батьків, суд прийшов до висновку, що необхідно визначити такі способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] : - щосуботи (з врахуванням побажання дитини, за виключенням періоду хворобливого стану дитини) з 10:00 год. до 20:00 год. за місцем проживання батька, без присутності матері, з правом відвідування парків, дитячих майданчиків, торговельно-розважальних центрів, закладів культури, місць проведення дозвілля тощо, та за бажанням дитини зустріч з батьком може бути продовжена з правом ночівлі до 13:00 год. наступного дня (неділі), за умови дотримання прав та інтересів дитини; - батько мас право забирати дитину до місця свого проживання у літні канікули 30 днів літа (у період з червня по серпень місяці), по узгодженню з матір`ю дитини, та виключно за бажанням дитини, з правом виїзду до інших міст на території України, так і за кордон для спільного відпочинку (за виключенням виїзду дитини на тимчасово окуповані території України), за умови дотримання батьком дитини режиму дня та харчування дитини, й з обов`язковим поверненням дитини до місця її проживання з матір`ю, про місце перебування дитини під час канікул, зазначених в даному пункті, батько попередньо погоджує дані з матір`ю. Після закінчення воєнного стану проводити з дитиною половину весняних, осінніх, зимових канікул; - батько мас право безперешкодного спілкування з дитиною під час своєї відпустки на строк до 14 днів на рік, з правом виїзду до інших міст на території України, так і за кордон для спільного відпочинку (за виключенням виїзду дитини на тимчасово окуповані території України), за попереднім повідомленням матері про час відпустки не менш ніж за 7 календарних днів та з урахуванням графіку відвідування дитиною шкільного навчального закладу. В період відпустки дитина перебуває з батьком або за місцем його проживання/знаходження або в іншому місці визначеному для проведення спільного відпочинку. Про місце знаходження дитини батько повідомляє матір; - під час хвороби дитини батько має право безперешкодного відвідування дитини без обмежень у часі за місцем її фактичного знаходження (проживання), у разі хвороби дитини або погіршення стану здоров`я, мати повідомляє батька про це невідкладно, при цьому питання щодо здоров`я дитини, застосування медикаментів, консультацій та її лікування вирішуються батьками спільно. У разі хвороби дитини, погіршення стану її здоров`я в час коли дитина знаходиться у батька, батько повідомляє матір про це невідкладно, при цьому питання щодо здоров`я дитини, застосування медикаментів, консультацій та її лікування вирішуються батьками спільно; - щовівторка з 17:00 години до 20:00 години за місцем проживання дитини чи перебування батька [PERSON] без присутності матері [PERSON] , за умови дотримання прав та інтересів дитини; - щочетверга з 17:00 години до 20:00 години за місцем проживання дитини чи перебування батька [PERSON] без присутності матері [PERSON] , за умови дотримання прав та інтересів дитини; - побачення з сином [PERSON] , щороку 8 серпня, в день його народження, протягом не менше, ніж трьох годин, за попередньою домовленістю з матір`ю [PERSON] , або, у випадку неможливості побачення у день народження з поважних причин, -наступного дня, а саме [INFO] , протягом не менше, ніж трьох годин, за попередньою домовленістю з матір`ю, за умови дотримання прав та інтересів дитини; - батько забирає сина та проводить з ним час без присутності матері на Новий рік 31 грудня з 10:00 год до 21:00 год; на [PERSON] з 10:00 год до 21:00 год; Великдень, на непарний Міжнародний жіночій день та Трійцю - з 10:00 год до 21:00 год; - щоденне без обмежень у часі спілкування [PERSON] з дитиною [PERSON] , особисто через засоби мобільного, поштового, електронного, та іншого зв`язку в т. ч. через мережу Інтернет та через будь-які мобільні додатки, з урахуванням графіку відпочинку та навчання дитини за кордоном; - зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] засобами телефонного чи електронного зв`язку про зміну місця проживання сина за кордоном, не пізніше ніж через 3 (трьох) днів після переїзду до іншого міста чи країни; - зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] засобами телефонного чи електронного зв`язку про визначений телефонний номер для спілкування із сином [PERSON] ; - у період дій воєнного стану на території України та на період прибування дитини та матері за кордоном, мати - [PERSON] привозить дитину - [PERSON] до будь-якого міста України, який обере [PERSON] на свій власний розсуд, в період літніх, весняних, осінніх та зимових шкільних канікул дитини, а також на Новорічні свята, з урахуванням графіку навчання дитини за кордоном, за попереднім погодженням дати приїзду дитини до України з батьком - [PERSON] , на строк не менше ніж на 7 днів, з правом проводити даний строк перебування дитини на території України з батьком без присутності матері та без обмежень у часі, за умови дотримання прав та інтересів дитини. Усі витрати на приїзд дитини- [PERSON] із за кордону до будь-якого міста України батько компенсує матері на її розрахунковий рахунок. Суд вважає, що такий спосіб участі батька у вихованні дитини буде якнайкраще відповідати інтересам дитини та забезпечить потребу сина у спілкуванні із батьком. Що стосується позовних вимог щодо зобов`язання [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , суд зазначає таке. Позивач, звернувшись до суду з даним позовом, обґрунтував свої вимоги тим, що фактично позбавлений можливості повноцінно спілкуватися з дитиною, оскільки відповідачка чинить перешкоди у такому спілкуванні, обмежує контакти батька із сином, не надає можливості здійснювати телефонні дзвінки, не повідомляє актуальну адресу проживання дитини за кордоном та інші відомості, що стосуються його життя та виховання. Відповідно до положень статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що вони є достатніми для підтвердження того, що відповідачка дійсно чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Так, із матеріалів справи вбачається, що після виїзду відповідачки за кордон із сином у березні 2022 року спілкування між позивачем і дитиною тривалий час відбувалося безперешкодно, однак після подання відповідачкою позову про розірвання шлюбу у квітні 2024 року вона почала обмежувати контакти позивача із сином. Судом встановлено, що відповідачка відключила мобільний телефон, який належав дитині, не повідомляє новий номер телефону, не надає можливості спілкуватися із сином у режимі відеозв`язку, не повідомляє місце фактичного проживання дитини та відмовляється надавати будь-яку інформацію про умови його життя за кордоном. Така поведінка об`єктивно перешкоджає позивачу реалізовувати свої батьківські права та брати участь у вихованні дитини. Матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка вживає заходів для підтримання належного контакту дитини з батьком чи сприяє такому спілкуванню. Натомість встановлені обставини свідчать про свідоме створення нею перешкод у реалізації позивачем права на участь у вихованні та спілкуванні з сином. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, не спростовані відповідачем, а отже підлягають задоволенню. Також суд зауважує, що у справах щодо здійснення батьківських прав та обов`язків суд, враховуючи гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, зростання дитини, остаточність судового рішення можна вважати нестійкою. Правосуддя не в змозі встановлювати, запроваджувати або припиняти сталі чутливі людські стосунки та приписувати чи забороняти почуття прихильності й комфорту, а лише формує у процесуальний спосіб найсприятливіші за конкретних обставин справи умови для цього. Визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною у інших формах за погодженням батьків або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення. З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, порушення інтересів дитини,батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у сумі 1211,20 грн. У судовому засіданні 15 жовтня 2025 року суд відповідно до вимог ст. 244 ЦПК України перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відклавши ухвалення та проголошення судового рішення на 24 жовтня 2025 року. У зазначене засідання сторони не з`явились. Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved