Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

У червні 2024 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила встановити факт її проживання однією сім`єю як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу із [PERSON] , [INFO] , в період із травня 2016 року. В обґрунтування позову вказала, що з квітня 2016 року вона разом з [PERSON] спільно проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, за її зареєстрованим місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . За час спільного проживання вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом витрачали кошти на ремонт та благоустрій квартири, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, а також проводили відпочинок та свята разом та зі спільними друзями. 27 травня 2022 року [PERSON] був призваний до лав Збройних сил України. 09 листопада 2022 року [PERSON] , перебуваючи на захисті України, зник безвісті в районі населеного пункту Невельське Донецької області. Але їй відомо, що він перебуває у полоні. 21 червня 2023 року на адресу військової частини [NUMBER] вона направила заяву щодо отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середнього місячного грошового забезпечення [PERSON] за 2023 рік, на що їй було відмовлено у зв`язку з тим, що між нею та [PERSON] не зареєстровано шлюб. Тому просила встановити факт проживання її та [PERSON] однією сім`єю, на підставі якого вона матиме право на виплату грошового забезпечення, як члену сім`ї військовослужбовця Збройних сил України. Ухвалою суду від 26 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовну заяву та просили встановити факт проживання позивачки однією сім`єю, як дружини та чоловіка, без реєстрації шлюбу із [PERSON] , [INFO] , в період із травня 2016 року. Представниця відповідача надала суду відзив, у якому зазначила, що встановлення факту спільного проживання однією сім`єю позивачки та [PERSON] не породжує прав для позивачки на отримання грошового забезпечення військовослужбовця, що перебуває у статусі зниклого безвісти. Відповідно до п.6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення. Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон або заручником, інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором, визначивши розмір частки таких осіб у відсотках. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови, що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. Зазначила, що законодавцем чітко вказаний статус саме дружини для отримання виплат, встановлення факту спільного проживання не ототожнюється зі статусом шлюбу. Тобто після встановлення факту спільного проживання соціально-правовий статус позивачки не зміниться, не виникне нових прав чи обов`язків щодо грошового забезпечення військовослужбовця [PERSON] , а отже і не виникне жодних правових відносин з військовою частиною [NUMBER] . Тому вважає позовні вимоги позивачки необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] . По сусідству з нею, у квартирі [ADDRESS] , з 2016 року проживали [PERSON] та [PERSON] . Жили вони злагоджено та сварок вона ніколи не чула від них. Вони часто бачилися, то зранку, то ввечері, коли він гуляв із собакою. З травня 2022 року [PERSON] був призваний на військову службу до Збройних сил України. Останній раз вона бачила його навесні 2023 року, коли той приїздив у відпустку. Вважає, що у позивачки та [PERSON] були відносини, як чоловіка та дружини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він проживає за адресою: [ADDRESS] . У сусідньому будинку, за адресою: [ADDRESS] , проживали позивачка та [PERSON] . Він з ними познайомився, коли прийшов з АТО у 2016 році. Він бачився з [PERSON] два-три рази у місяць у дворі. Інколи пили разом пиво. З 2022 року він не бачив [PERSON] , так як часто був відсутнім за місцем проживання. Пізніше [PERSON] йому сказала, що [PERSON] пропав безвісти. Вважає, що у позивачки та [PERSON] були серйозні стосунки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з [PERSON] та [PERSON] у нього дружні стосунки. Приблизно у 2016-2017 році [PERSON] почав жити з [PERSON] . Коли він їхав з роботи, інколи заходив до них у гості. Він їм говорив, що треба узаконити відносини, але вони казали, що в цьому немає сенсу. Коли почалася війна [PERSON] був призваний на військову службу. На зв`язок [PERSON] виходив не часто. У серпні 2023 році він йому зателефонував і сказав, що їде у відпустку, але з ним тоді не зустрівся, так як [PERSON] сказав, що їде до [PERSON] . Про доньку [PERSON] не хотів говорити. Потім від [PERSON] йому стало відомо, що [PERSON] пропав безвісти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] є її подругою та сусідкою. [PERSON] вона знає з 2016 року. Вони разом гуляли в дворі із собаками, ходили по воду. Він інколи їй допомагав, коли була потрібна допомога по дому. З [PERSON] вони жили добре та сварок не було, разом купували все, наприклад морозильну камеру. Чому вони не одружилися їй не відомо, це їх особисті справи. З травня 2022 року [PERSON] був призваний у Збройні сили України. Їй відомо, що він постійно дзвонив [PERSON] , а вона надсилала йому посилки з продуктами та одягом. Останній раз вона його бачила, коли той приходив влітку у відпустку. Вона не бачила, щоб [PERSON] виносив свої речі з квартири. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його товаришем з дитинства. [PERSON] він не знає, бачив тільки на фото. Йому відомо, що в період з 2016-2022 р.р. [PERSON] проживав з нею. Але він міг жити і в однієї і в іншої жінки. Навесні 2022 року [PERSON] привіз йому свої речі та сказав, що розійшовся з [PERSON] і йому немає де жити. Потім [PERSON] був призваний до Збройних сил України. Дзвонив постійно, але про те, що [PERSON] надсилає йому посилки не говорив. Від його брата потім йому стало відомо, що [PERSON] пропав безвісти. [PERSON] хотіла забрати речі [PERSON] , але він їй відмовив. Крім цього, за час проходження служби, [PERSON] не приходив у відпустку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його двоюрідним братом, з яким вони були близькі. У [PERSON] була дружина [PERSON] , з якою вони розлучилися. Йому відомо, що у нього була інша жінка, але [PERSON] він не знав. У 2022 році він йому подзвонив та сказав, що у нього особисті неприємності, тому піде на службу до ЗСУ. Свої речі він відвіз товаришу [PERSON] , так як [PERSON] сказала йому, щоб він забирав їх. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її колишнім чоловіком. В період з 2016 по 2022 р.р. їй не відомо про особисте життя [PERSON] . Але, якби були серйозні стосунки, то він би їй розповів. Також не чула вона про жінку [PERSON] . Вважає, що [PERSON] не зазначив [PERSON] у своїй особовій справі, оскільки відносини були не серйозні. Останній раз вона говорила з колишнім чоловіком у серпні 2022 року. Крім цього, у 2022 році [PERSON] у відпустці не був. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. До того ж, цим рішенням Конституційного Суду України визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2018 року по справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283 цс 18). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно частини другої статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В силу статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, допитавши свідків, суд дійшов висновку про недоведеність факту проживання заявниці з [PERSON] однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, про що свідчать покази свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є його близькими друзями та родичами, та заперечували факт постійного проживання позивачки з [PERSON] . А свідки з боку позивачки не змогли достовірно підтвердити факт спільного проживання однією сім`єю. Проживання разом ще не доводить існування сім`ї, взаємних відносин, спільного бюджету, витрат, доходів, тощо. Документальних доказів, що позивачка та [PERSON] мали спільний бюджет, господарство, вели його, забезпечували один-одного, суду не надано. Суд також бере до уваги пояснення представника відповідача, а саме той факт, що законодавцем чітко вказаний статус саме дружини для отримання виплат, а встановлення факту спільного проживання не ототожнюється зі статусом шлюбу. Таким чином після встановлення факту спільного проживання соціально-правовий статус позивачки не зміниться, та не виникне нових прав чи обов`язків щодо грошового забезпечення військовослужбовця [PERSON] . Тому суд вважає необхідним відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог.

Outcome: dismissed