Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

До Жовківського районного суду Львівської надійшла заява [PERSON] , заінтересовані особи: [PERSON] , Міністерство оборони України, військова частина [NUMBER] про встановлення факту проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Заявниця [PERSON] у заяві зазначає, що познайомилася і проживала разом з [PERSON] , починаючи з 06.01.2017 року як дружина та чоловік, у належному їй будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На час спільного проживання кожен з них не перебував у зареєстрованому шлюбі, оскільки попередні були розірвані у судовому порядку. За час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту. [PERSON] матеріально її підтримував. Крім цього усі свята, дні відпочинку вони проводили в колі рідних та друзів, [PERSON] спілкувався з її родичами, а вона з його родичами. Факт спільного проживання як чоловіка та дружини, засвідчують також фотографії, на яких вони зображені з родичами у сімейному колі, з друзями та на сімейному відпочинку. Також вказала, що факт їхнього проживання з [PERSON] як подружжя та ведення спільного господарства можуть підтвердити ряд свідків, яких просила викликати та допитати в судовом засіданні. Зазначила, що з початком повномасштабного вторгнення [PERSON] став військовослужбовцем і проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] . [INFO] [PERSON] , виконуючи поблизу населеного пункту Торецьк Бахмутського району Донецької області бойове завдання із захисту територіальної цілісності Батьківщини, здійснення відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України 07.01.2024р., зник безвісті. Відтак, оскільки заявниця та [PERSON] не зареєстрували шлюб, то вона не може у повному обсязі реалізувати свої права. Встановлення факту проживання однією сім`єю дозволить їй належним чином комунікувати із органами військового управління, подавати заяви до уповноважених органів щодо розшуку [PERSON] , а також ініціювати вирішення інших питань. Відтак, звертаєся до суду з даною заявою. Заінтересованою особою, Міністерством оборони України, після початку розгляду справи по суті, через систему «Електронний суд» 27.11.2024р. подано письмові пояснення. Відповідно до пояснень Міністерство оборони України заперечувало проти задоволення заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, виходячи з недостатності доказів факту проживання заявниці та [PERSON] . Представником Міністерства оборони зазначається, що заявницею не надано будь яких фіскальних чеків, накладних, квитанцій на сумісну купівлю майна, побутової техніки та меблів, ювілейних та іншого, що могло би підтвердити факт ведення спільного побуту, сумісного проживання та наявності взаємних прав та обов`язків, в розумінні п.1 ч.2 ст.3 СК України, до заяви не додано. Зазначає, що сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Вказує, що у цій справі має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Міністерство оборони України вважає, що заявниця не надала доказів, які відповідно Сімейного кодексу України підтверджують, що заявниця проживання однією сім`єю з військовослужбовцем як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Міністерство оборони України просило відмовити в задоволенні заяви [PERSON] . Представник Міністерства оборони України просив суд встановити наявність спору про право в частині заяви щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки заінтересовані особи (МОУ) заперечують проти встановлення такого факту, з констатуванням унеможливлення розгляду справи в порядку окремого провадження. Разом з тим, доводів та аргументів представником заінтересованої особи не надано. Заінтересована особа військова частина [NUMBER] письмових пояснень по суті справи не надала. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 15.11.2024р. відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено здійснювати в порядку окремого провадження. Представником Міністерства оборони після відкритя провадження по справі, подано клопотання про залучення у якості заінтересованої особи військову частину [NUMBER] , яке судом було задоволено. Представником заявниці [PERSON] адвокатом Гуменюком О.Р. після відкриття провадження по справі було подано клопотання про долучення доо матеріалів справи в якості доказів копій свідоцтв про смерть батьків [PERSON] батька [PERSON] та матері [PERSON] , які приєднані до справи як докази. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися. Інші заяви та клопотання від учасників справи не надходили. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 16.08.2024р., складеного старостою Туринківського старостинського округу № 14 Жовківської міської ради Львівського району Львівської області та Витяг з реєстру територіальної громади від 18.09.2024р. № 2024/011292018 вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає, а [PERSON] фактично проживав разом із нею без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27.03.2015р. у цивільній справі № 459/340/15-ц (набрало законної сили 07.04.2015р.) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25.03.2016р. у цивільній справі № 444/531/16-ц (набрало законної сили 19.04.2016р.), шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до довідки про рух коштів АТ КБ «Приватбанк» від 20.08.2024р., на рахунок належний заявниці [PERSON] , у період з грудня 2023р. по липень 2024р. здійснювалися операції щодо зарахування коштів із зазначенням деталей операції «Зарплата, військова частина [NUMBER] . Досліджено фотоматеріали, на яких відображено заявницю та [PERSON] , перебування разом, спільний побут, які свідчать про ведення спільного побуту, наявність відносин характерних для чоловіка та жінки, що проживають однією сім`єю. Відповідно до довідки від 23.12.2023р. № 3344 вбачається, що [PERSON] , проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] . З повідомлення про зниклого безвісти від 14.08.2024р. № 10682, виданого [INFO] на ім`я [PERSON] вбачається, що номер обслуги 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого бать льону військової частини [NUMBER] солдат [PERSON] , [INFO] , призваний до лав Збройних Сил України [INFO] 04.12.2023р. зник безвісти 08.08.2024р. під час бойового зіткнення з ДРГ противника, виконуючи бойове завдання в ході бойових дій з вібиття збройної агресії російської федерації у районі н.п. Торецьк Бахмутського р-ну Донецької області. Відповідно до Витягу з ЄРДР від 16.08.2024р. вбачається, що за заявою [PERSON] було відкрито кримінальне провадження за № 12024141150000711 з приводу зникнення безвісти її цивільного чоловіка [PERSON] , [INFO] , фактично проживаючого за адресою: [ADDRESS] . Листом Червоноградського РВП ГУНП у Львівській області від 19.08.2024р. № 12335/61/12 [PERSON] було повідомлено, що відповідно до її заяви від 16.08.2024р. було зареєстровано кримінальне провадження № 12024141150000711 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Згідно свідоцтва про смерть від 13.05.1996р., серії [NUMBER] , виданого виконкомом Соснівської міської Ради Львівської області вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть від 19.09.2008р., серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Соснівської міської Ради Львівської області вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . У судовому засіданні факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , ведення спільного побуту і відпочинку, постійне знаходження особистих речей за місцем проживання як заявниці спільне придбання побутової техніки, підтверджено показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зокрема, свідком [PERSON] надано показання, згідно яких заявниця та її рідний брат [PERSON] спільно проживали однією сім`єю ще січня 2017р. Вони жили як одна сім`я в будинку заявниці, мали спільний побут, вели домашнє господарство. Бували часто у неї в гостях, а вона у них, разом відпочивали. Після мобілізації Заявниця та її брат підтримували зв`язок, їй відомо, що [PERSON] матеріально підтримував [PERSON] . Після того як їм стало відомо, що [PERSON] зник безвісти, усі зусилля по його розшуку здійснювала і здійснює по даний час саме [PERSON] . Свідок [PERSON] навідувалась в гості до [PERSON] та [PERSON] , вказує на наявність відносин, характеру спілкування притаманних для подружніх пар. Зазначила, що у спільних розмовах, вони планували спільні покупки, відпочинок. Вони часто навідували спільних родичів. Свідок [PERSON] надала показання, у яких зазначила, що [PERSON] та [PERSON] проживають разом з січня 2017 р. однією сім`єю у будинку заявниці, часто бувала у них в гостях, їх відносини трактує як чоловіка та жінки. Свідок [PERSON] надала показання, у яких зазначила, що знає [PERSON] та [PERSON] давно, вони з січня 2017р. стали проживати разом, вели спільне господарство, вважає їх відносини як чоловіка та жінки, засновані на почуттях любові. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Згідно п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, зокрема, відповідно до п.5 - факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно вимог ч. 4 ст. З СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5- рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин. Доказами проживання однією сім`єю можуть бути, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, здійснення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності подружніх взаємних прав та обов`язків, інші докази які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Стаття 315 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, перебування фізичної особи на утриманні. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення: - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року № 643/6447/19 (провадження № 61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження № 61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі №554/3600/19 (провадження № 61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі №636/4087/19 (провадження № 61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі №752/20365/16-ц (провадження № 61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі №750/9847/18 (провадження № 61-18230св19). Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Частина 6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігається виплата грошового забезпечення. Військовослужбовець має право скласти у письмовій довільній формі особисте розпорядження на випадок захоплення його в полон про виплату належного йому грошового забезпечення особі (особам) за його вибором. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та зазначених в абзаці 4 ст. 6 вказаного Закону осіб, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або зниклими безвісти, зберігаються передбачені законом інші види забезпечення. Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 884 від 30.11.2016 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх», виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації). Сама по собі відмова заявниці щодо надання інформації про статус та місце перебування зниклого безвісти [PERSON] , не свідчить на існування спору про право. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; установлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Заявниця просила встановити факти спільного проживання із чоловіком, який необхідний їй для отримання виплат, реалізації повноважень щодо комунікацій із уповноваженими особами України з питань перебування [PERSON] в статусі зниклого безвісти та/або у полоні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 СК України. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився Конституційний Суд України у рішенні від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Таким чином заявником доведено, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] має для неї юридичне значення, в іншому, окрім судового, порядку встановити такий факт вона не має можливості. З урахуванням викладеного, суд вважає обґрунтованими доводи заявниці та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з [PERSON] з 06.01.2017р. Обґрунтування неприйнятності під час розгляду цієї справи застосування висновків Верховного Суду викладених у постанові від 10.04.2024 у справі № 759/1894/23, від 01.05.2024 у справі № 758/3298/23, від 13.06.2024 у справі № 357/10078/22 (необхідності розгляду справи в порядку позовного провадження) Справа № 759/1894/23 Так, відповідно до постанови Верховного Суду від 10.04.2024 у справі №759-1894-23, судом першої інстанції задоволено позовні вимоги заявниці, визнано факт її проживання із особою як чоловіка та жінки. Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи заяву про встановлення юридичного факту без розгляду, виходив із того, що встановлення факту проживання однією сім`єю мало наслідком виникнення прав у останньої (заявниці) на виплату належного грошового забезпечення солдата як такого, що захоплений в полон, що позбавило таких виплат батьків зниклого безвісті, які не визнавали право заявниці на отримання грошового забезпечення особи, що перебуває в полоні, що фактично унеможливило розгляд заяви у порядку окремого провадження. Постановою Верховного суду рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін. Справа № 758/3298/23 Відповідно до постанови Верховного Суду від 10.04.2024 у справі №759-1894-23, судом першої інстанції задоволено позовні вимоги заявниці, визнано факт її проживання із військовослужбовцем, який зник безвісті, як чоловіка та жінки. Встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу заявниці необхідно було для набуття статусу члена сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, відповідно до положень Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», та відповідно, забезпечення реалізації нею своїх прав. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та залишаючи заяву без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у справі наявний спір про право, а отже спір підлягає розгляду в порядку позовного провадження. Апеляційний суд зазначив, що апелянт, яка не брала участі у справі, у апеляційній скарзі висловила свої заперечення щодо задоволення заяви, посилаючись на те, що останні п`ять років саме вона проживала з військовослужбовцем, що зник безвісті, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Постановою Верховного суду рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін. Справа № 758/3298/23 Відповідно до постанови Верховного суду від 13.06.2024 рішенням суду першої інстанції встановлено факт спільного проживання заявника із військовослужбовцем, який загинув [INFO] , заявник є рідним братом померлого. Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції виходив з того, що у апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі в суді першої інстанції, висловлювала свої заперечення щодо задоволення заяви, посилаючись на те, що хоч шлюб із померлим у неї був розірваний, проте вони відновили відносини як чоловік та дружина та почали спільно проживати сім`єю без реєстрації шлюбу. Суд апеляційної інстанції констатував наявність спору про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження. Постановою Верховного суду рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін. Отже, Верховний Суд у трьох справах (№ 759/1894/23, № 758/3298/23, № 758/3298/23) підтвердив рішення апеляційних судів, які скасували рішення судів першої інстанції про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Апеляційні суди обґрунтували свої рішення наявністю спору про право, оскільки в кожній справі були особи, які претендували на відповідні виплати та заперечували факт спільного проживання заявників з військовослужбовцями, що загинули або зникли безвісти. Верховний Суд погодився з тим, що такі спори повинні розглядатися в порядку позовного провадження, а не окремого. У цій справі, факт проживання однією сім`єю заявниці [PERSON] та зниклого безвісті військовослужбовця [PERSON] ніким не оспорюється, відтак спір про право відсутній, отже справу прийнятно розглядати в порядку окремого провадження. Згідно з ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає спір про право, який підлягає вирішенню в позовному провадженні, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заінтересованим особам їхнє право подати позов на загальних підставах. Крім того, частина четверта статті 315 ЦПК України передбачає, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо з поданої заяви вбачається наявність спору про право. Якщо ж спір про право буде виявлено під час розгляду справи, суд залишає заяву без розгляду. Таким чином, просте заперечення заінтересованої особи щодо задоволення заяви та вказівка на наявність спору про право не можуть бути підставою для залишення заяви без розгляду. Заперечення не може полягати лише в аналізі порядку та об`єму досліджуваних доказів, чи зводитись лише до його висловлення, без наведення відповідної аргументації. Відповідно до ч. 2 ст. 212 ЦПК України, учасник справи, його представник подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи. Враховуючи те, що заява представника Міністерства оборони України про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції надійшла пізніше ніж за 2 години до початку судового засідання, вона залишена судом без розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved