Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі- позивач, ТОВ «Споживчий центр») Пархоменко М.А. через систему «Електронний суд» звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі- відповідач), з вимогою стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 03.02.2025-100002048 від 03.02.2025 року у розмірі 79088,85 грн, та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Позов мотивує тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 03.02.2025 укладено кредитний договір (оферти) № 03.02.2025-100002048, відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 28000,00 грн, строком на 140 днів до 22.06.2025, з можливістю продовження (пролонгації) строку договору. За умовами договору процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 1% за 1 день користування кредитом, застосовується протягом усього строку на який надається кредит. Комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі - "комісія", економічна сутність плата за надання кредиту) - 15% від суми кредиту та дорівнює 4200,00 грн. Неустойка: 280 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача [NUMBER]. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, грошові кошти в сумі 28000,00 грн були зараховані на картку [PERSON] . Проте [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на момент пред`явлення позову утворилась заборгованість у розмірі 79 088,85 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 28 000,00 грн, по процентам в розмірі 35 280,00 грн, комісії у розмірі 2 088,85 грн, по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, у розмірі 13 720,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Скориставшись своїм правом відповідачка скерувала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала щодо вимог позивача просила відмовити у задоволенні позову, також просила зменшити проценти за користування кредитними коштами. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що позивач не надав доказів видачі кредитних коштів, розрахунок заборгованості не є первинним документом що містить відомості про операцію. Крім того відповідачка є дружиною військовослужбовця, тому має пільги передбачені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», отже нарахування відсотків за користування кредитними коштами безпідставне. Покликаючись на висновки Верховного Суду у різних справах вважає, що позичальник звільняється від сплати на користь позикодавця неустойки, штрафу, пені та комісії. Від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив у якій сторона позивача наполягала на обґрунтованості позовних вимог, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На спростування тверджень відповідачки представник зазначив, що [PERSON] успішно пройшла процедуру багатофакторної автентифікації користувача що є обов`язковою умовою для передавання його даних абоненту - надавачу послуг/ абоненту - надавачу послуг зі спеціальним статусом, після чого одноразовим ідентифікатором підписала кредитний договір, отже такий є укладений між позивачем та відповідачем. Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією №642446142 від 03.02.2025р., яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак - належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Крім того відповідачем були здійснені заходи, спрямовані на визнання наявності боргу, а саме: проведена часткова сплата по кредитному договору на суму: 6 311,15 грн. від 17.02.2025 р. Щодо розрахунку комісії то вона пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу. Договором застережено, що до складу даної комісії не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства. Також зазначають що Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ЗУ "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень, тому за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Також відповідач не підтвердив свій статус дружини військовослужбовця на цей час, адже не надав довідки про проходження військової служби, військового квитка. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві є прохання проводити розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с.9). Відповідач у судове засідання двічі не з`явилась про дату, час і місце судових засідань була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. У відзиві на позовну заяву просила у разі її неявки у судове засідання відкласти розгляд справи, проте поважної причини не зазначала, інших клопотань до суду не скеровувала. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Процесуальні дії у справі. Ямпільський районний суд Сумської області своєю ухвалою від 09.09.2025 року відкрив провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.37). Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Як було встановлено під час розгляду справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» надало 03.02.2025 для ознайомлення [PERSON] письмову пропозицію про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії) яка за із застереженням, не є ні договором приєднання/його частиною у розумінні ст.634 ЦК України, ні публічним договором в розумінні ст.633 ЦК України (а.с.19-22). У вказаній пропозиції зазначено що кредит надається на умовах викладених у заявці, яка є невід`ємною частиною оферти. Така пропозиція підписана одноразовим ідентифікатором (код з смс-повідомлення) Е925. Крім того позивач долучив до позовної заяви копію заявки кредитного договору №03.02.2025-100002048 від 03.02.2025 відповідно до якої відповідач (позичальник) [PERSON] (паспорт серія № [NUMBER] виданий 02.09.2020, РНОКПП: [NUMBER] ) зазначила місце свого мешкання: [ADDRESS] , реквізити належного позичальнику платіжного засобу для надання коштів позичальнику: [NUMBER]. Згідно з умов кредитного договору № 03.02.2025-100002048 від 03.02.2025, кредит надається на таких умовах: сума - 28000,00 грн; строк на який надається кредит: - 140 днів до 22.06.2025 року; процентна ставка фіксована - 1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит; комісія пов`язана з наданням кредиту - 15% від суми кредиту і становить 4200,00 грн. Розмір та черговість платежів зазначені у графіку платежів, а відповідно до п.14 орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача складає 60311,54 загальні витрати за споживчим кредитом дорівнює 32311,54 грн (а.с.22-23). [PERSON] , надіслала підписану 03.02.2025 о 16:53 електронним підписом (електронний ідентифікатор Е925) форму відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 03.02.2025-100002048 (кредитної лінії), що підтверджує факт ознайомлення і погодження відповідача із умовами кредитного договору (оферти), та те що [PERSON] підтвердила, що приймає (акцептує) пропозицію про укладання договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору № 03.02.2025-100002048 від 03.02.2025, з якими попередньо ознайомилась (а.с.23-24зв). Паспорт споживчого кредиту який підписаний [PERSON] з використанням електронного підпису (одноразовим ідентифікатором А925) містить умови про строк кредитування від 03.02.2025 року на 140 днів, нарахування процентів і комісії за користування кредитом, сукупну вартість кредиту 6031,54 грн., кінцевий строк повернення тіла кредиту, суми процентів та комісії, та зазначено про застереження. (а.с.25зв-27). Згідно з додатку до кредитного договору сформованого 03.02.2025 убачається, що [PERSON] , під час укладення кредитного договору № 03.02.2025-100002048 надала ТОВ «Споживчий центр» інформацію стосовно себе: адреса та місце роботи, контактний номер телефону), а також ознайомилась та підписала повідомлення про кримінальну відповідальність (а.с.24зв-25). Відповідно до інформації отриманої позивачем з центрального вузла системи «BankID» НБУ на електронний запит [PERSON] була ідентифікована державною системою дистанційної ідентифікації, яка використовує дані банківських рахунків для підтвердження особистості під час отримання електронних послуг. Вказана довідка має повну інформацію стосовно відповідачки, в тому числі і контакту інформацію: номер телефону [NUMBER] (12зв.). Згідно з довідки ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на платіжну картку № [NUMBER] , яку [PERSON] вказала при реєстрації, що відповідає п.4.1 договору та заявці кредитного договору №03.02.2025-100002048 від 03.02.2025 (кредитної лінії): 03.02.2025 о 16:54:05 успішно перераховано кошти суму 28000,00 грн, номер транзакції в системі iPay.ua 642446142, призначення платежу: видача за договором кредиту № 03.02.2025-100002048 (а.с.14). Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 03.02.2025-100002048 від 03.02.2025 року, заборгованість [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) складає 79088,85,00 гривень, з яких: основний борг 28000,00 гривень; проценти 35280,00 гривень, 2088,85 комісія, 13720,00 неустойка (а.с.13). Згідно з наданого представником позивача документа у виді таблиці який підписано «карта субконто договори контрагент [PERSON] договір № 03.02.2025-100002048» убачається що 03.02.2025 [PERSON] отримала переказ коштів у розмірі 28000,00 грн. Починаючи з 03.02.2025 до вказаної суми здійснювались відповідні нарахування у виді процентів, комісії штрафів. Також 17.02.2025 року відображено здійснені трьома платежами розрахунки за кредитом у розмірі 3920,00 грн, 2111,15 грн та 280,00 грн. (а.с.75-83зв.) До матеріалів справи долучено копію свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] [INFO] , який зареєстровано 20.07.2020 року (а.с.54). Відповідно до копії посвідчення [NUMBER] виданого східним регіональним управлінням державної прикордонної служби України 16.09.2024 року на ім`я [PERSON] , вказана особа має пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій. (а.с.55) Згідно з копією військового квитка серії [NUMBER] [PERSON] [INFO] , на підставі наказу «нач. 5 прикз №219-ОС від 29.02.2024 року» 29.02.2024 року призваний у Збройні сили України. Відомості про звільнення (демобілізацію) відсутні. (а.с.56-58) Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо кредитної заборгованості, які врегульовані нормами Глави 71 Цивільного кодексу України. Мотиви та застосовані норми права. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом частин першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Таким спеціальним законом є Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності станом на час укладення договору від 30 листопада 2021 року між сторонами, і який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронним підписом одноразового ідентифікатору є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, судом установлено що кредитний договір № 03.02.2025-100002048 був підписаний 03.02.2025 відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тим самим остання акцептувала пропозицію позивача та уклала кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора на сайті ТОВ «Споживчий Центр», який отримала на свій мобільний телефон, отже, між сторонами було укладено письмовий правочин за допомогою електронного засобу зв`язку; договір підписаний його сторонами з використанням одноразового ідентифікатора, який став законною підставою на вчинення передбачених цими документами дій. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків. На підтвердження отримання відповідачкою кредитних коштів позивач надав суду належні докази які свідчать про факт отримання кредиту у розмірі 28000,00 грн. Натомість [PERSON] . В не надала суду жодних доказів на підтвердження неотримання нею від позивача 03.02.2025 грошових коштів в сумі 28 000,00 грн. про що домовилась при укладені кредитного договору на реквізити електронного платіжного засобу (картки) [NUMBER]. Доказів того, що електронний платіжний засіб (картка) № [NUMBER] належить не відповідачці, відповідач до суду також не надала, хоча у пункті 4.1 пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії), сама [PERSON] просила перерахувати кредитні кошти на рахунок, використовуючи реквізити електронного платіжного засобу № [NUMBER]. Крім того суд враховує, що відповідач має доступ до свого карткового рахунку, зазначеного в договорі, відтак мала можливість надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження як надходження/ненадходження кредитних коштів, так і стану виконання своїх зобов`язань за даним договором, а також внесення коштів на погашення заборгованості, провести власні контррозрахунки. Отже суд вважає встановленим, що позивач свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику обумовлені кредитним договором кредитні кошти на умовах, передбачених договором. Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 03.02.2025-100002048 від 03.02.2025, відповідачка має заборгованість перед позивачем, яка становить 79088,85 грн., та складається з: 28 000,00 грн. - основний борг; 35280,00 грн - проценти; 2088,85 грн - комісія; 13720,00 грн. - неустойка (а.с.13). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Узагальнюючи умови укладеного кредитного договору суд констатує, що отримавши суму 28000,00 грн яку погодила на вказаних умовах із позивачем [PERSON] зобов`язалась сплачувати на користь ТОВ «Споживчий центр» відсотки за користування позиковими коштами. Та [PERSON] допустила неналежне виконання кредитного договору, тому позивач правомірно розрахував заборгованість за процентами користування кредитними коштами за вказаною процентною ставкою що в сумі становить 35280,00 грн. Проте відповідно до чинної редакції частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ), згідно якої військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Разом із тим, ці положення внесені до Закону №2011-ХІІ згідно із Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18 травня 2024 року. З аналізу вказаної норми права вбачається, що пільги щодо нарахування відсотків та штрафних санкцій за договорами кредиту мають такі категорії військовослужбовців: які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову; інші військовослужбовці, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції або у відсічі збройної агресії РФ проти України. Відтак приписи ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо заборони нарахування відсотків по кредиту та штрафних санкцій поширюються на відповідачку. Оскільки позивач не мав інформації про відповідний статус відповідачки, а суд враховуючи надані докази того що [PERSON] є дружиною [PERSON] який є військовослужбовцем призваним на службу до ЗСУ та має статус учасника бойових дій, отже вони, мають право на захист їх прав, суд дійшов висновку що стягнення заборгованості по нарахованим процентам в сумі 35280,00 грн та штрафних санкцій у виді неустойки в розмірі 13720,00 грн не підлягає до задоволення. З розрахунком заборгованості за комісією відповідачка у відзиві на позовну заяву не погоджувалась та зазначала, що положення кредитного договору щодо встановлення комісії є несправедливим, покликалась на висновок Великої Палати Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13.07.2022 у справі №496/3134/19. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У частині 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Однак, відповідач не надала суду жодних доказів, які б підтверджували, що відповідач зверталась до суду з позовною заявою про зміну або визнання недійсними умов кредитного договору № 03.02.2025-100002048 від 03.02.2025 в частині встановлення комісії, пов`язаної саме з наданням кредиту, у розмірі 15% від суми кредиту, яка дорівнює 4200,00 грн., що не є комісією за обслуговування кредиту та надання інформації позичальнику, в розумінні ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд зазначає, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 30088,85 грн, яка складається із суми заборгованості по тілу кредиту в розмірі 28000,00 грн., та суми заборгованості за несплаченою комісією 2088,85 грн. Що стосується вимог про стягнення судових витрат суд зазначає таке. Згідно з платіжної інструкції №СЦ00035279 від 27 серпня 2025 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 921,59 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог що розраховано із застосуванням пониженого коефіцієнту 0,8. На підставі ст. 15, 16, 512, 514, 526, 634, 638, 640, 641, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial