Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

У квітні 2025 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з цивільним позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути\~ відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 29711,00 грн, у рахунок часткового відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг та стягнути сплачений судовий збір. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] проживає у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстрований її чоловік - [PERSON] . Фактично в квартирі проживають: її\~ син - [PERSON] , відповідач - [PERSON] та її малолітня дочка - [PERSON] . У період з 2022 по 2025 вона перебувала за кордоном, однак регулярно надсилала грошові кошти для сплати житлово-комунальних послуг. Це підтверджується копіями квитанцій. З 2020 року вона проживає у зазначеній квартирі, і після повернення ззакордону продовжує жити у цьому помешкані. Відповідач же, проживаючи у помешканні, систематично ухиляється від участі у витратах на оплату житлово-комунальних послуг. У зв`язку з цим, усі наявні заборгованості оплачувала позивач особисто, що підтверджується відповідними платіжними документами.\~ За період з січня 2021 року по липень 2025 рік позивач сплатив 59 422 грн 00 коп. на оплату житлово-комунальних послуг, що стосуються утримання спільного майна, яким спільно користувалися всі особи, що фактично проживають у квартирі, зокрема й відповідач. З огляду на те, що відповідач, [PERSON] , постійно мешкає у вказаному житловому приміщенні, користується його благами (електроенергія, газ, вода, опалення, вивіз сміття тощо), але при цьому не бере участі у фінансуванні витрат, які покладаються на всіх співмешканців, позивач вважає, що вона повинна відшкодувати їй половину фактично понесених витрат, тобто 29 711 грн 00 коп. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2025, головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду. Ухвалою судді від 24 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 27 жовтня 2025 року. Судом 06.10.2025 р. за вх.№57022 отримано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначила, що фактично у спірній квартирі за випискою з реєстру Білоцерківської територіальної громади зареєстровано 10 осіб. Виходячи з наведених правил, позивач помилково вимагає від відповідача 50% усіх витрат. За витрати на оплату комунальних послуг доля кожного мешканця мала б становити лише 1/10 спільної суми (тобто близько 5 942 грн із заявлених 59 422 грн), а не 50% суми. Аналогічно, за електроенергію, опалення та інші послуги розрахунки проводяться за потужністю чи площею, а не за половиною на кожного. Отже, сам факт звернення позивача лише до однієї особи при десятьох зареєстрованих осіб суперечить встановленим правилам розподілу. Зокрема, за матеріалами виконавчого провадження №63069375 із відповідача стягувалася заборгованість за теплопостачання на суму 60 000 грн, яку вона повністю погасила. Це свідчить, що відповідач не ухилялася від сплати комунальних платежів і взагалі бере участь у витратах на утримання житла. Крім того, відповідач надала платіжні доручення та квитанції про перерахування коштів за спожиті послуги (зокрема тепло, воду, світло), що підтверджують фактичні витрати нею коштів на комунальні платежі в спірний період. З огляду на наведене, доводи позивача не підтверджуються ані законом, ані наданими доказами. Позивач не довела права стягувати вказані кошти виключно з відповідача, оскільки витрати мають розподілятися між усіма зареєстрованими мешканцями. Позивач подала до суду заперечення на відзив, які були зареєстровані канцелярією суду 24.10.2025 р. за вх..№613098, в яких зазначила, що у квартирі є всі прилади обліку - електрика, водопостачання тощо. Це свідчить про те, що посилання відповідача є необгрунтованим і не відповідає фактичним обставинам справи, адже всі розрахунки за комунальні послуги здійснюються відповідно до показників індивідуальних лічильників, а не за домовленістю між співмешканцями чи нормативами споживання. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду спарви повідомлені належним чином. Судом 27.10.2025 р. за вх..№61613 отримано заяву, в якій позивач просила розгляд справи проводити за її відсутності. Просила долучити до матеріалів справи письмові показання, довідку та договір про оренду. Відповідач направила до суду заяву, яка була зареєстрована канцелярією суду 27.10.2025 р. завх.№61614, в якій просила розгляд справи проводити без її участі та врахувати відзив на позовну заяву. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Так, з наявного в матеріалах справи ордеру-направлення за № 154 від 17.01.1996 року вбачається, що такий був наданий [PERSON] , працюючому на шинному заводі для проживання за адресою: [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат, площею 32,2 кв.м, склад сім`ї: [PERSON] , 1963 року народження (дружина ); [PERSON] , 1983 року народження (донька ); [PERSON] , 1988 року народження ( син ); [PERSON] , 1990 року народження (донька); [PERSON] , 1989 року народження ( донька ) ( а. с. 7 ). З витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 30.04.2025 за №15.2-03/9094 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані 10 осіб, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ,\~ [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за спожиті комунальні послуги за період з 27.01.2021 по 15.07.2025 було сплачено в загальній сумі 59422,00 грн. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями відповідних платіжних інструкцій, зі змісту яких, зокрема, вбачається, що платником є [PERSON] (а.с. 10-25, 30 зворот, 32 зворот, 34 зворот), [PERSON] (а.с.26-28), [PERSON] (а.с.29), [PERSON] (а.с.33 зворот, 34). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] проходить службу в [INFO] з 16.01.2025, про що свідчить довідка від 28.02.2025 р. за №2290. Також в матеріалах справи наявні: письмові показання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; копія Договору оренди квартири від 27.06.2023 р. укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 13 Конституції України, ч. 4 ст. 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов`язує. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із статтею 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Таким чином,\~ в силу вимог статей 322, 360 ЦК України власники зобов`язанні утримувати майно, що їм належить, та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна. Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані, тобто для підтримання його технічних, санітарно-гігієнічних, екологічних, ергономічних та естетичних характеристик будинку, які визначають його експлуатаційні якості. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь в у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Виходячи зі змісту цих норм, у разі ухилення співвласника від участі у витратах на утримання спільної власності, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна. У свою чергу, такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними або зайвими. Правовідносини з приводу користування та утримання будинком (квартирою), у тому числі тих, що належать громадянам на праві власності, регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» Так, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Отже, витрати на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, постачання теплової енергії, централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання та розподілу електричної енергії є об`єктивно необхідними для належного функціонування спільного майна та збереження його експлуатаційних якостей, які відповідно до ст. 360 ЦК України визначаються як витрати на управління, утримання і збереження спільного майна та покладаються на співвласника відповідно до його частки у праві спільної часткової власності. Згідно із положеннями ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Згідно з п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в чинній редакції, затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року за №45) власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі №521/3743/17-ц та від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц. Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд наголошує, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 462/2056/20 засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Звертаючись до суду із указаним позовом позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що саме нею були понесені витрати на утримання квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки з наявних у матеріалах справи квитанцій вбачається, що платниками є інші особи, а не позивач. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач не є співвласником квартири, не\~ зареєстрована в ній та позивачем не долучено до матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження факту її проживання у спірній квартирі та користування комунальними послугами. Враховуючи наведене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу наданого позивачем окремо, а також в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для здійснення розподілу судових витрат між сторонами у відповідності до статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed