Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Середньої загальноосвітньої школи №26 м. Києва, Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просить суд - зобов`язати Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації виплатити позивачу суму компенсації відпустки за період вимушеного прогулу з 01 лютого 2022 року по 23 вересня 2022 року у сумі 7899,53 грн; - зобов`язати Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації виплатити позивачу суму втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 7869,35 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 23 вересня 2022 року Солом?янським районним судом м. Києва винесено рішення у справі №760/3988/22 про визнання наказу про звільнення №11-K від 01.02.2022 року незаконним, скасування даного наказу, поновлення позивача на посаді асистента вчителя з 01.02.2022 року, а також виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 14 жовтня 2022 року директор СЗШ №26 видала наказ №105-К від 14.10.2022 року про поновлення позивача на посаді асистента вчителя з 01.02.2024 року із зовсім іншими умовами трудового договору ніж ті, за якими вона працювала до незаконного звільнення 01.02.2022 року. А також видала наказ про звільнення з посади асистента вчителя №106-К від 14.10.2022 року, який був скасований Солом?янським районним судом м. Києва 26.01.2024 року у справі №760/16585/22. У день видачі наказу про звільнення №106-К від 14.10.2022 року СЗШ №26 розрахунку з позивачем не проводила. 26 січня 2024 року рішенням Солом?янського районного суду м. Києва у справі №760/16585/22 зобов`язано СЗШ №26 поновити позивача на посаді асистента вчителя. 31 січня 2024 року директор СЗШ №26 Денисенко I.М. видала наказ №22-К від 31 січня 2024 року про поновлення позивача на посаді асистента вчителя з 14 жовтня 2024 року та наказ №23-К від 31 січня 2024 року про те, щоб стати до роботи 01.02.2024 року. А також надала розрахунковий лист із індивідуальними відомостями по зарплаті за посадою асистента вчителя з вказаною ставкою для розрахунку (окладом) та надбавки до неї. 01 лютого 2024 року позивач написала заяву на ім?я директора СЗШ директор № 26 Денисенко I.М., в якій просила звільнити з 02 лютого 2024 року, провести повний розрахунок за посадою асистента вчителя та виплати належні позивачу суми. 02 лютого 2024 року директор СЗШ №26 Денисенко I.М. ознайомила позивача з наказом №27-К від 01 лютого 2024 року про звільнення позивача з посади асистента вчителя 02.02.2024 року на підставі заяви від 01 лютого 2024 року. Також надала їй розрахунковий лист при звільненні за посадою асистента. Під час отримання розрахункового листа 02.02.2024 р. позивач повідомила Денисенко I.М. про те, що у переліку нарахувань не вистачає компенсації відпустки за час перебування у вимушеному прогулі через незаконне звільнення. Але Денисенко I.М. відмовила їй у виплаті компенсації відпустки за цей період чим порушила ст.9 Закону України «Про відпустки». А на наступний день після звільнення 03 лютого 2024 року Управління освіти Солом?янської районної в місті Києві державної адміністрації надіслало кошти при звільнені у сумі 14222,62 грн. На момент звільнення з посади асистента вчителя 02 лютого 2024 року вже була нарахована за рішенням суду і отримана виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу за рішенням Солом?янського районного суду за справою № 760/3988/22 від 23 вересня 2022 року за період з 01 лютого 2022 року по 23 вересня 2022 року у вересні 2023 року. 01 вересня 2023 року на рахунок позивача у ПриватБанку Управління освіти Солом?янської районної в місті Києві державної адміністрації перерахувало кошти за сплату середнього заробітку за вимушений прогул у сумі 55301,18 грн. Однак, позивачу не було виплачено компенсацію відпустки за час вимушеного прогулу за період з 01.02.2022 року по 23.09.2022 року у розмірі 7899,53 грн, які позивач розраховує як середньоденний заробіток (183,71 грн) х кількість днів компенсації відпустки (43 днів). 24 квітня 2024 року позивач подала на ім`я начальника Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації та на ім`я директора СЗШ №26 м. Києва заяву №108/31/к-50 від 24 квітня 2024 року про виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до наданого нею розрахунку. Позивач вважає, що втрата частини доходів у зв`язку з інфляцією становить 7869,35 грн та підлягає стягненню з відповідача на її користь. Так як СЗШ №26 м. Києва не є розпорядником коштів і не має рахунків у Держказначействі та не проводить розрахунки з працівниками по заробітній платі, позивач просить суд зобов?язати Управління освіти Солом?янської районної в місті Києві державної адміністрації виплатити їй суму втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 7869,35 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 травня 2024 року для розгляду указаної справи визначено суддю Аксьонову Н.М. Ухвалою суду від 02 травня 2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. 30 вересня 2024 року на виконання вимог ухвали суду від 02 травня 2024 року позивачем було подано клопотання про усунення недоліків разом із уточненою позовною заявою, в якій позивачем визначено відповідачем - Управління освіти Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, а Середню загальноосвітню школу №26 м. Києва - третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2024 року позовну заяву [PERSON] до Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Середня загальноосвітня школа №26 м. Києва, про виплату компенсації відпустки та втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати було прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. 05 березня 2025 року від представника Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації - Скачка А.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що відповідач не розрахувався із позивачем у день видачі наказу ЗЗСО №106-K від 14 жовтня 2022 року про звільнення її з посади асистента вчителя, що підтверджується випискою з рахунку за період з 01.10.2024 по 15.11.2024 року, а також розрахунковий лист за посадою практичного психолога за жовтень 2022 року. Відповідач перерахував позивачу у виконання рішення Солом?янського районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року у справі №760/3988/22 середній заробіток за час вимушеного прогулу, що є на її думку сумою заборгованої зарплати. Позивач знаходилась у трудових відносинах із ЗЗСО та ніколи не була у трудових відносинах із відповідачем, який тільки надає послуги 33СО з обслуговування його бухгалтерії. Таким чином, позов подано при невірному визначенні суб`єктного складу позову, що в подальшому може потягнути порушення процесуальних норм і в результаті необ`єктивність рішення суду. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23 вересня 2022 року у справі №760/3988/22 стягнуто з ЗЗСО на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 68697,12 гривень за вирахуванням обов`язкових платежів. Рішення про поновлення на роботі у справі №760/3988/22 було допущене до негайного виконання в день його проголошення 23 вересня 2022 року. Позивач була присутня під час проголошення, але не вжила жодних дій із виходом на роботу та початком своєї трудової діяльності. До моменту фактичного виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника трудові правовідносини, які існували до порушення з боку роботодавця, не виникають. У зв`язку з цим виплати, які мають бути здійснені роботодавцем на користь незаконно звільненого працівника, не можуть вважатися заробітною платою та не витікають із трудового договору, вони не можуть кваліфікуватись як плата за виконану роботу. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою в розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці». Тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, а строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення таких виплат обмежується строком, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позивач жодним чином не обґрунтувала розрахунок компенсації відпускних, який має відповідати Порядку №100, розрахунку середнього заробітку. Середній заробіток за час вимушеного прогулу незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою в розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці». Тому, посилання позивача на норми за якими заробітна плата при її затримці підлягає індексації у зв`язку з інфляцією, є безпідставним. Таку позицію позивачу необхідно було обґрунтовувати при розгляді справи №760/3988/22. З приводу розбивки суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу Позивачки, яка визначена у рішення по справі №760/3988/22, то корегування соціальних виплат з розбивкою по місяцях зроблено Відповідачем з метою захисту саме прав позивача. Відповідно до вимог чинного законодавства, до страхового стажу зараховуються тільки ті періоди діяльності, за які повністю сплачені страхові внески. 28 березня 2025 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому наполягає на задоволенні позовних вимог повному обсязі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 квітня 2025 року продовженого розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. 03 жовтня 2025 року представник відповідача Скачкл А.А. подав заяву про прийняття контррозрахунку в якому зазначив, що позивач не мала та не могла мати вимушеного прогулу в період коли 2021/2022 навчальний рік закінчився (30 червня 2022 року), а 2022/2023 навчальний рік ще не почався (1 вересня 2022 року). Водночас, відповідно до абз.1 ч. 8 розділу ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, «Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період». Позивач у вказаний нею період - липень 2022 р. та серпень 2022 р. фактично не працювала та не могла працювати з урахуванням встановленого урядом дати початку та закінчення навчального року в закладах загальної середньої освіти України. У документі зазначено, що 2025/2026 навчальний рік триватиме з 1 вересня 2021 року до 30 червня 2022 року. Крім того, враховуючи, що позивач поновлювалась на посаді асистента вчителя, яка є педагогічною посадою, то вказаний період липень-серпень, - є канікулярним періодом, що автоматично виключає можливість його вважити періодом роботи, тим більш періодом «фактичної роботи» в розумінні Порядку № 100. Всього за період вимушеного прогулу, за вирахуванням періоду липень-серпень, позивач має 32 дня відпустки, відтак, компенсація за невикористану відпустку становить 5323,20 грн (32 дні*166,35 грн). Позивач за період липень-серпень 2022 року отримала кошти як середній заробіток, який доречно ідентифікувати як компенсацію за невикористану відпустку. Таким чином, позивач отримала компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 18099,84 грн, що значно перевищує суму, яка їй нарахована. 13 жовтня 2025 року до суду від представника третьої особи СЗШ № 26 м. Києві - Денисенко І.М. надійшли пояснення на позовну заяву, в якому просить у задоволені позовних вимог відмовити повністю з урахуванням того що позивач за період липень-серпень 2022 року отримала кошти, як то середній заробіток, який є фактично компенсацією за невикористану відпустку та компенсацією втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. 17 жовтня 2025 року від позивача надійшла відповідь на пояснення третьої особи, в якому наполягає на задоволенні позовних вимог повному обсязі. Позивач, посилаючись на п.2 ст.9 Закону України «Про відпустки», вказала, що до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону), зараховуються: 2) час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно із законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (у тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу). Час канікул педагогічного працівника є тим часом коли за ним згідно із законодавством зберігається місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково. Відтак, вважає, що доводи відповідача не заслуговують на увагу та просить задовольнити позов в повному обсязі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. З`ясувавши доводи та аргументи сторін, обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року у справі №760/3988/22 було визнано незаконним та скасовано наказ №11-К від 01 лютого 2022 року про звільнення [PERSON] з посади асистента вчителя на підставі ст.7 КЗпП України, п.8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Мінпраці, Мінюсту та мінфіну України від 28.06.1993 №43, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.06.1993 року за №76, виданий середньою загальноосвітньою школою №26 м. Києва, поновлено [PERSON] на посаді асистента вчителя з 01.02.2022 року, а також стягнуто з середньої загальноосвітньої школи №26 м. Києва на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 68697,12 грн. Відповідно до наказу №105-К від 14 жовтня 2022 року поновлено [PERSON] на посаді асистента вчителя середньої загальноосвітньої школи №26 м. Києва, як внутрішнього сумісника з 01 лютого 2022 року по 30 червня 2023 року на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року у справі №760/3988/22, встановлено [PERSON] можливе педагогічне навантаження 0,5 ставки асистента вчителя у 3А класі з 14 жовтня 2022 року по 30 червня 2023 року. Затверджено графік роботи [PERSON] на посаді асистента вчителя. У день видачі наказу про звільнення №106-К від 14.10.2022 року СЗШ №26 розрахунку з позивачем не проводив. Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 26 січня 2024 року у справі №760/16585/22 зобов`язано СЗШ №26 було визнано незаконним та скасовано наказ директора середньої загальноосвітньої школи №26 м. Києва про звільнення з роботи [PERSON] №106-К від 14 жовтня 2022 року. Поновлено [PERSON] на посаді асистента вчителя (за внутрішнім сумісництвом) Середньої загальноосвітньої школи №26 м. Києва з 14 жовтня 2022 року. Відповідно до наказу директора СЗШ №26 Денисенко I.М. №22-К від 31 січня 2024 року про поновлення на посаді [PERSON] , скасовано наказ по закладу від 14 жовтня 2022 року №106-К «про звільнення з роботи [PERSON] », поновлено [PERSON] на посаді асистента вчителя, як внутрішнього сумісника з 14 жовтня 2022 року на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 січня 2024 року у справі №760/16585/22. Встановлено [PERSON] тижневе педагогічне навантаження 0,75 ст. асистента вчителя у 6А класі з 01 лютого 2024 року. 01 лютого 2024 року позивач звернулась із заявою на ім?я директора СЗШ директор № 26 Денисенко I.М. , в якій просила звільнити з 02 лютого 2024 року з посади асистента вчителя за ч.3 ст.38 КЗпП України з поважних причин та виплатити їй вихідну допомогу, передбачену ст.44 КЗпП України, а також провести повний розрахунок за посадою асистента вчителя та виплати належні позивачу суми. Наказом директор СЗШ №26 м. Києва Денисенко I.М. №27-К від 01 лютого 2024 року звільнено [PERSON] , асистента вчителя, з роботи 02 лютого 2024 року за власним бажанням, ч.3 ст.38 КЗпП України. Наказано бухгалтеру ЦБ управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації провести остаточний розрахунок та виплатити вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку. Також позивачу видано розрахунковий лист при звільненні за посадою асистента. 03 лютого 2024 року Управління освіти Солом?янської районної в місті Києві державної адміністрації надіслало кошти при звільнені у сумі 14222,62 грн. 01 вересня 2023 року на рахунок позивача у ПриватБанку Управління освіти Солом?янської районної в місті Києві державної адміністрації перерахувало кошти за сплату середнього заробітку за вимушений прогул у сумі 55301,18 грн за рішенням Солом?янського районного суду за справою № 760/3988/22 від 23 вересня 2022 р. за період з 01 лютого 2022 року по 23 вересня 2022 року у вересні 2023 року. Однак, як стверджує позивач, їй не було виплачено компенсацію відпустки за час вимушеного прогулу за період з 01.02.2022 року по 23.09.2022 року за 43 дні у розмірі 7899,53 грн, які вона розраховує як середньоденний заробіток (183,71 грн) х кількість днів компенсації відпустки (43 днів). 24 квітня 2024 року позивач [PERSON] звернулась до в.о. начальника Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою (претензією), в якій просила виплатити суму 7804,88 грн в рахунок відшкодування втрати частини доходів у зв`язку з інфляцією, покликаючись на те, що Управління освіти виплатило їй середній дохід з часом затримки. Відповідно до листа СЗШ №26 м. Києва №76 від 01 червня 2023 року на запит Солом`янського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), СЗШ №26 м. Києва було негайно виконано рішення суду №760/3988/22 від 23 вересня 2022 року в частині скасування наказу №11-К від 01 лютого 2022 року та поновлено [PERSON] на посаді асистента вчителя. Разом з тим, СЗШ №26 м. Києва підпорядковується щодо фінансових справ Централізованій бухгалтерії Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державній адміністрації, яка здійснює бухгалтерське обслуговування закладу. Заклад не є на даний час фінансово автономним і не є належним органом, який здійснює нарахування та/або інші розрахунки грошових виплат. Школа не має рахунку в держказначействі, та не є розпорядником коштів. Відтак СЗШ №26 м. Києва не має можливості виконати рішення сулу в частині виплати [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Звернувшись до суду із даним позовом, позивач просить зобов`язати Управління освіти Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації виплатити позивачу суму компенсації відпустки за період вимушеного прогулу з 01 лютого 2022 року по 23 вересня 2022 року у сумі 7899,53 грн та суму втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 7869,35 грн. Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить із наступного. Відповідно до положень статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. За приписами статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно з приписами частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до положень частин першої, шостої, сьомої статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Отже, виходячи з вищенаведених конституційних приписів право на працю належить до конституційних прав, яке не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст.94 КЗпП України). Виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця. Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як передбачено частиною 5 ст.97 КЗпП України, що аналогічно приписам ч.3 ст.15 Закону «Про оплату праці», оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються роботодавцем після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Вказані норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат. Частиною третьою статті 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що у структуру заробітної плати входять також інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Частиною 1 ст.47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. У Постанові Великої Палати ВС від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 зазначено, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає відповідальність, яка передбачена статтею 117 КЗпП України. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.08.2020 року у справі №266/6853/18 (провадження №61-9549св19) зроблено висновок, що «згідно положень ст.ст.115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум». Положеннями частини 1 ст.83 КЗпП України, що відповідає змісту ч. 1 ст.24 Закону України «Про відпустки» визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. За кожним видом відпусток,які підлягають компенсації при звільненні, розрахунок невикористаних днів провадиться окремо (лист. Мінсоцполітики від 24.06.2011 р. №208/13/116-11). Стаж для їх надання рахується заправила ст.9 ЗУ«Про відпустки». Для визначення відпускних або їх компенсації щодо щорічної основної відпустки обчислюється в календарних днях стаж, що надає право на щорічну відпустку за останній відпрацьований рік, з якого вираховуються святкові та неробочі дні, наведені у ст.73 КЗпП; залежно від категорії, до якої відносять працівника,обирається тривалість його щорічної основної або додаткової відпустки; розраховується кількість календарних днів відпустки, які припали на останній відпрацьований рік за формулою: тривалість щорічної відпустки у календарних днях: 354 (355 якщо "високосний" рік) к.дн. ? стаж роботи за останній робочий рік к.дн. = к-ть невикористаних к.дн щорічної відпустки. Отриманий результат округлюється до цілого числа за математичними правилами. Відповідно до постанови КМУ від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов?язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв?язку з тимчасовою непрацездатністю. Через зміну порядку нарахування компенсації за невикористані дні щорічних відпусток, розрахунок середньої заробітної плати всіх періодів нарахування відпустки до 31.12.2023 року проводиться з розрахунку середньої за період з 01.01.2023 р. по 31.12.2023 р. Відповідно до листа Мінекономіки від 03.10.2023 року №4707-05/53176-07, у разі звільнення працівника після 01.02.2024 обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 року , здійснюється з урахуванням абзацу другого пункту 2 Порядку № 100 в розрахунковому періоді з 01 січня 2023 по 31 грудня 2023. Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки, на які працівник набув право до 31 грудня 2023 року, проводиться виходячи з виплат, нарахованих у 2023 році. Як стверджує позивач, у цей період вона знаходилась у вимушеному прогулі та не отримувала виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так як рішення суду на дату мого звільнення з посади асистента вчителя 02.02.2024 р. щодо виплати мені суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2023 р. по 31.12.2023 р. ще не було, роботодавець з метою виконання ст. 9 Закону України «Про відпустки» повинен був нарахувати мені компенсацію відпустки за час вимушеного прогулу за період з 01.02.2022 р. по 23.09.2022 р.

Outcome: approved