Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

[PERSON] 24.06.2021 року звернулася до суду з позовом, в якому просила захистити права споживача шляхом визнання частково недійсним правочину згідно договору споживчого кредиту №96036184000 від 27.12.2019 року та визнання вимоги кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Кредит капітал, до боржника [PERSON] частково недійсними, а саме в частині: суми боргу по процентах в розмірі 10 419,10 грн; суми боргу по комісії в розмірі 0,30 грн; відсотки нараховані новим кредитором в розмірі 2 324,85 грн, всього на загальну суму 12 744,25 грн, за договором споживчого кредиту №96036184000 від 27.12.2019 року. В обґрунтування позову вказала, що предметом позовної заяви є захист прав споживача шляхом визнання частково недійсним правочину згідно кредитного договору та визнання частково недійсною вимогу кредитора ТОВ Фінансова компанія Кредит-капітал, до неї, яка обумовлена договором факторингу (відступлення права вимоги) №207 від 28.04.2021 року, який укладено між АТ «Укрсиббанк» та відповідачем. За вказаним договором АТ «Укрсиббанк» відступив відповідачу права вимоги її боргу згідно Кредитного договору №96036184000 від 27.12.2019 року, який було укладено між АТ «Укрсиббанк» та нею. За цим договором вона отримала споживчий кредит та певний строк проводила розрахунки за цим споживчим кредитом. Згідно вимоги відповідача, як нового кредитора від 10.06.2021 року останній вимагає від неї сплати згідно кредитного договору № 96036184000 від 27.12.2019 року на його користь: суми боргу по тілу кредита в розмірі: 37 109,71 грн; суми боргу по процентах в розмірі: 10 419,10 грн; суми боргу по комісії в розмірі: 0,30 грн; відсотки нараховані новим кредитором в розмірі: 2 324,85 грн; загальна сума заборгованості за вказаним кредитним зобов`язанням, на думку відповідача становить: 49 853,96 грн. Тобто, відповідач вважає, що між ним та нею існують правовідносини у зазначених розмірах та характеристиках. Вважає вимоги відповідача частково протиправними (неправомірними), а відтак недійсними в частині: суми боргу по процентах в розмірі: 10 419,10 грн; суми боргу по комісії в розмірі: 0,30 грн; відсотки нараховані новим кредитором в розмірі: 2 324,85 грн; всього на загальну суму: 12 744,25 грн. Протиправні вимоги відповідача порушують її права. Вона не повідомлялась про укладення договору факторингу. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 29.06.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.10.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб. Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 577/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, який в подальшому було продовжено. Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ підсудну Херсонському міському суду Херсонської області. Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 р. «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 1 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2. Датою початку процесуальної діяльності, зокрема, Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року. Після відновлення роботи суду, проведення інвентаризації, призначено розгляд справи. 27.03.2024 року представником відповідача подано заперечення на позовну заяву, у яких вказав, що банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав позивачці кредит, а відповідачка порушила умови кредитного договору. Просили відмовити у задоволенні позову. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.03.2025 року судове засідання відкладено, витребувано докази. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.07.2025 року судове засідання відкладено, витребувано докази. Позивачка в судове засідання не прибула, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність. Представник відповідача в судове засідання не прибув, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність, крім того, містяться письмові заперечення проти позову. За приписами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 27 грудня 2019 року між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та [PERSON] , шляхом підписання останньою договору-анкети про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) №96036184000, укладено кредитний договір, за яким банк відкриває та обслуговує на умовах тарифного плану «Картка з лімітом «Шопінг картка 55 grace», поточний рахунок № [NUMBER] у національній валюті України. За умовами кредитування, встановлено ліміт кредитування в розмірі 49500,00 грн, строком дії ліміту кредитування з дати укладення договору до 05.01.2022 року; зі сплатою відсотків, а саме процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки 55% річних, процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковими операціями 55% річних, пільговий період для погашення заборгованості до 56 днів. Позивачкою підписано вказаний договір-анкету, паспорт споживчого кредиту, довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб, анкету-заявку на надання споживчого кредиту, що свідчить про обізнаність позивачки про умови кредитного договору, сплати процентів, тощо. 28 квітня 2021 року між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-капітал» укладено договір факторингу №207, за яким клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. За п. 2.2 договору факторингу, права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів та визначені в Реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №207 від 28.04.2021 року, до ТОВ «ФК «Кредит-капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №96036184000 від 27.12.2019 року в загальному розмірі заборгованості 47529,11 грн. Згідно інформаційного витягу з реєстру Боржників до договору факторингу №207 від 28.04.2021 р., право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №96036184000 від 27.12.2019 року в загальній сумі заборгованості 47529,11 грн. відступлене ПАТ «Укрсиббанк» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Листом від 10.06.2021 р. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на адвокатський запит повідомило про те, що відповідно до договору відступлення права вимоги (факторингу), внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості, Товариство заміняє кредитора у КД, що входять до реєстру заборгованостей та набуває прав вимог до боржників за цими КД, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань згідно умов кредитного договору. Повідомлено про заборгованість станом на дату надання відповіді, а саме заборгованість по тілу 37109,71 грн, заборгованість по процентах 10419,10 грн, заборгованість по комісії 0,30 грн, відсотки нараховані новим кредитором 2324,85 грн., загальна сума заборгованості 49853,96 грн. Повідомлено про реквізити для сплати заборгованості. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за договором відступлення права вимоги вимагає з неї сплати за кредитним договором суми більшої, вважає, що вимоги про стягнення з неї борг за процентами, комісії та відсотках частково недійсними. Крім того, вказувала, що про відступлення права вимоги за кредитним договором її не було повідомлено. За змістом частини першої статті 202 цього Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої і третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частини перша-третя, п`ята, шоста статті 203 ЦК України). У частині першій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, суд повинен встановити, зокрема, наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170 (6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права: ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. У разі заміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Водночас не слід ототожнювати дійсність вимоги з розміром заборгованості за договором, на підставі якого така вимога виникла. Насамперед при визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 916/1171/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 910/8682/18, від 30 серпня 2018 року у справі №904/8978/17, від 04 березня 2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10 вересня 2019 року у справі №9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17, від 09 серпня 2023 року у справі №756/15627/21 (провадження № 61-794св23). При укладенні кредитного договору від 27.12.2019 року № 96036184000 між АТ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», та [PERSON] сторони погодили усі його істотні умови, недійсним у встановленому порядку він не визнавався та не містить умов щодо заборони відступати право вимоги за ним без згоди будь-якої зі сторін цього договору. Позивачкою не надано суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданої вимоги. У силу прямого припису статті 204 ЦК України її правомірність презюмується. Необхідно зазначити, що заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на його зміст зобов`язального правовідношення, а відтак права боржника щодо нового кредитора залишаються такими, як і його права щодо первісного кредитора. У разі заміни кредитора законодавчо передбачено способи захисту інтересів як боржника (стаття 518 ЦК України), якому надається право висувати проти вимоги нового кредитора ті ж самі заперечення, які він мав проти первісного кредитора (наприклад зустрічні вимоги до первісного кредитора, заперечення, пов`язані із простроченням первісного кредитора, наявністю обставин непереборної сили тощо), так і нового кредитора (стаття 519 ЦК України), перед яким старий кредитор буде відповідати у зобов`язанні за недійсність переданої йому вимоги. Сам по собі факт укладення договору про відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору. Подібних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18, від 19 лютого 2020 року № 639/4836/17. Крім того, вимоги позивачки не є конкретними, оскільки не зрозуміло, який саме правочин та в якій частині вона просить визнати недійсним, оскільки одночасно заявлено про визнання частково недійсними правочину за кредитним договором та вимоги кредитора в частині суми боргу по процентах в розмірі 10 419,10 грн.; суми боргу по комісії в розмірі 0,30 грн.; відсотки нараховані новим кредитором в розмірі 2 324,85 грн., всього на загальну суму 12 744,25 грн., за договором споживчого кредиту №96036184000 від 27.12.2019 року. Згідно ч.1\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За ч.ч.1, 3\~ст.1049 ЦК України: позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина 1); позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина 3). Відповідно до\~ст.1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) та від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18)). У постанові Верховного Суду від 22 липня 2021 року у справі № 405/4719/16-ц зазначено, що, встановивши, що на час укладення договору про надання споживчого кредиту позичальник був ознайомлений зі змістом договору, про що свідчить його підпис; у подальшому погашав кредитну заборгованість протягом тривалого часу; не звертався до банку щодо роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань і не заявляв про те, що йому незрозумілі умови кредитного договору, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним, відсутності підстав щодо нечесної підприємницької практики чи введення позичальника в оману. Враховуючи принцип свободи договору, позивачка мала можливість не вступати у кредитні відносини з відповідачем. Підписавши договір кредиту, позичальниця засвідчила, що погодилась на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, тривалий час виконувала умови договору. В той же час, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на виконання ухвали суду від 25.03.2025 року, витребування, зокрема розрахунку суми боргу із зазначенням його структури на момент передачі прав вимоги та на момент пред`явлення вимоги позичальнику, Товариством повідомлено про неможливість надання вказаного розрахунку, з огляду на те, що вказаний документ не переданий Товариству з матеріалами кредитної справи. У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 (провадження № 61-11750св22) зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Вирішуючи спір із подібними до даної справи обставинами, Верховний Суд у Постанові від 19.02.2020 року у справі № 639/4836/17 зазначив, що законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивачки безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивачка не позбавлена права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору. Матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач звертався до позивачки із вимогами сплати заборгованості або до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 28 жовтня 2025 року. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed