Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Адвокат Денищенко-Бостан Олена Леонідівна діючи в інтересах [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідачка), зазначивши третьою особою: Службу у справах дітей та сім`ї Бишівської сільської ради про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення, в якому вказала, що позивач із відповідачкою проживають разом з 1998 року, а з 15.07.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15.07.2011 року. У сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як стверджує позивач, подружжя не підтримують шлюбних стосунків з вересня 2023 року, проживають окремо, шлюб носить формальний характер. Відповідачка приблизно у травні 2024 року повідомила позивачу, що не має наміру повертатися до нього і бажає розірвати шлюб. На даний час, як стало відомо позивачу, відповідачка проживає в Польщі, участі у вихованні та утриманні дітей не бере, що підтверджується доданими довідками про склад сім`ї, актом з місця проживання, що підтверджує, що позивач разом із двома дітьми проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка офіційно зареєстрована за вказаною адресою, проте фактично не проживає. Так як, відповідачка не виконує своїх батьківських обов`язків, не піклується, не приймає участі у вихованні та не допомагає жодним чином фінансово у вихованні дітей, у позивача виникла необхідність юридичної фіксації факту самостійного виховання та утримання дітей, з метою оформлення документів щодо дітей без документального оформлення згоди матері, яка не проживає разом із дітьми, зокрема, звертатись до державних та освітніх закладів. Враховуючи викладене, позивач просив суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 15 липня 2011 року Виконавчим комітетом Козичанської сільської ради Макарівського району Київської області 15 липня 2011 року, актовий запис №01; встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , являється основним та єдиним утримувачем дитини [PERSON] , [INFO] , та дитини [PERSON] , [INFO] , та таким, що самостійно виховує дітей за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 14.02.2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21.04.2025 року, яке неодноразово відкладалось. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України. Встановлено також строк для подання письмових пояснень третьою особою (а.с.50-51). Також даною ухвалою суду від 14.02.2025 року в порядку вимог ст. 84 ЦПК України витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01001, publicinfo@dpsu.gov.ua, adpsu@dpsu.gov.ua) інформацію про перетинання державного кордону України громадянкою України [PERSON] , [INFO] , місце реєстрації: [ADDRESS] , в період з 2023 року по 14.02.2025 року. Витребувані докази надійшли до суду 17.06.2025 року та приєднані до матеріалів справи (а.с.63). Копію ухвали суду від 14.02.2025 року та позовну заяву з додатками, які були надіслані відповідачці на адресу реєстрації (а.с.52, 44-45), відповідачка не отримала, поштове відправлення №0610244115732 (а.с.80-81), повернулося до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та з урахуванням вимог п.99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, вважається належним повідомленням особи про час та місце розгляду справи у день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку. У встановлений судом строк правом на подання відзиву на позов відповідачка не скористалася. 15.07.2025 року від Служби у справах дітей та сім`ї Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області до суду надійшов Висновок про встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої доньки [PERSON] та малолітнього сина [PERSON] їх батьком [PERSON] , та відповідне рішення виконавчого комітету Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області від 08.07.2025 №166, які приєднані до матеріалів справи (а.с.103-106). Ухвалою суду від 15.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 16.09.2025 року (а.с.113-114), яке було відкладене на 20.10.2025 року (а.с.125). В судове засідання 20.10.2025 року учасники справи не прибули. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно поданої письмової заяви представника позивача, адвоката Денищенко-Бостан О.Л., остання позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а також розгляд справи проводити за їх відсутності (а.с.141). Згідно поданого клопотання, представник третьої особи просив слухати справу за їх відсутності (а.с.101). Відповідачка, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про розгляд справи була повідомлена через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с.127), повідомлення розміщене на сайті 16.09.2025 року, а тому з цієї дати особа вважається повідомленою про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 15.07.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15.07.2011 року (а.с.14). За час спільного проживання та перебування сторін у шлюбі у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 11.04.2017 року (а.с.19) та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.11.2011 року (а.с.18). Згідно довідки про склад сім`ї №342 виданої 11.11.2024 року Бишівською сільською радою Фастівського району Київської області, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] разом із своєю сім`єю, до складу якої входять: дружина [PERSON] (зареєстрована, але не проживає), дочка [PERSON] та син [PERSON] (а.с.26). Відповідачка [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично з вересня 2023 року по теперішній час за місцем реєстрації не проживає, що підтверджується наступними копіями документів, які містяться в матеріалах справи: актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 09.08.2024 року (а.с.27); актом обстеження від 10.11.2024 року (а.с.28); довідкою, виданою Бишівською сільською радою 13.08.2024 року №225 (а.с.29); довідкою, виданою Бишівською сільською радою 11.11.2024 року №343 (а.с.30). Згідно характеристики №347 від 15.11.2024 року, виданої старостою Козичанського старостинського округу О. Бояріновою, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Був оформлений як ФОП, на даний час підприємство закрите. За час проживання на території Козичанського старостинського округу проявив себе як працелюбний і відповідальний. Був депутатом Козичанської сільської ради Макарівського району Київської області VII скликання (2015-2020 р.р.). Приймає участь у житті громади. Скарг від сусідів не надходило. На засіданнях виконкому сільської ради і адміністративної комісії не заслуховувався (а.с.20). Відповідно до довідки, виданої Козичанською гімназією Бишівської сільської ради від 20.05.2024 №19, [PERSON] дійсно навчається в дев`ятому класі Козичанської гімназії Бишівської сільської ради. Батько [PERSON] бере активну участь у навчанні та вихованні доньки, є активним учасником освітнього процесу: телефонує класному керівнику, приходить до школи, цікавиться навчанням та шкільним життям доньки, відвідує класні та шкільні батьківські збори, позакласні заходи, так як, мати [PERSON] , зі слів батька, перебуває за кордоном з вересня 2023 року по теперішній час (а.с.21). Відповідно до довідки, виданої Опорним закладом освіти «Бишівський Академічний Ліцей» Бишівської сільської ради від 11.11.024 №132, [PERSON] дійсно навчається в 10-Б класі ОЗО «Бишівський Академічний Ліцей» з 01.09.2024 року. Проживає з батьком [PERSON] , знаходиться на його утриманні. Мама [PERSON] не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з учителями, не відвідує класні шкільні батьківські збори, не забирає доньку зі школи додому (а.с.22). Відповідно до довідки, виданої Козичанською Гімназією Бишівської сільської ради від 20.05.2024 №20, [PERSON] дійсно навчається у 7 класі Козичанської гімназії Бишівської сільської ради. Батько [PERSON] бере активну участь у навчанні та вихованні сина, є активним учасником освітнього процесу: телефонує до класного керівника, приходить до школи, відвідує класні та шкільні батьківські збори, позакласні заходи, так як, мати [PERSON] , зі слів батька, перебуває за кордоном з вересня 2023 року по теперішній час (а.с.23). Відповідно до довідки, виданої Козичанською Гімназією Бишівської сільської ради від 15.01.2024 №51, [PERSON] дійсно навчається у 8 класі Козичанської гімназії Бишівської сільської ради. Батько [PERSON] бере активну участь у навчанні та вихованні сина, є активним учасником освітнього процесу: телефонує до класного керівника, приходить до школи, відвідує класні та шкільні батьківські збори, позакласні заходи, так як, мати [PERSON] , зі слів батька, перебуває за кордоном з вересня 2023 року по теперішній час (а.с.24). Відповідно до довідок, виданих КНП «Бишівський центр ПМСД» БСР Бишівської АЗПСМ від 25.11.2024 року №206, 207, [PERSON] та [PERSON] оглядаються в кабінеті сімейного лікаря у присутності батька [PERSON] (а.с.25). Рішенням виконавчого комітету Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області №166 від 08.07.2025 року затверджено висновок щодо встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , їх батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.103). Орган опіки та піклування Бишівської сільської ради Фастівського району Київської області у зазначеному висновку підтверджує факт самостійного виховання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , за місцем їх проживання та реєстрації, а саме: [ADDRESS] . Крім того, зазначається, що [PERSON] працював на посаді сторожа у Козичанській гімназії Бишівської сільської ради з листопада 2024 по квітень 2025. Також Службою у справах дітей та сім`ї Бишівської сільської ради було обстежено умови проживання неповнолітньої [PERSON] та малолітнього [PERSON] за місцем їх реєстрації та проживання, а саме: [ADDRESS] . Було встановлено, що діти проживають з батьком [PERSON] . Будинок одноповерховий, складається з 3-х кімнат, житлова площа будинку складає 53 м.2. Умови проживання задовільні, відповідають усім загальноприйнятим нормам. Для виховання та розвитку дітей створені усі необхідні умови: а саме: донька та син мають окремі власні кімнати, окремі шафи для одягу, окремі письмові столи для навчання, комп`ютер, одяг по сезону, їжа в достатній кількості, водопровід підведено до будинку. Мама, [PERSON] , не проживає з вересня 2023 (а.с.104-106). Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України наданої 02.04.2025 року на запит суду, встановлено, що за наявною у Базі даних інформацією щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України [PERSON] у період з 2023 по 14.02.2025 року, остання 29.02.2024 року перетнула кордон у пункті пропуску «Устилуг» (а.с.63). Згідно афідевіту від 09.10.2025 року, справжність підпису засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я., [PERSON] перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примусу як фізичного так і морального, цією заявою повідомила та стверджувала той факт, що їй відомо, що її сусід [PERSON] , [INFO] , самостійно виховує та являється основним та єдиним утримувачем дитини [PERSON] , [INFO] , та дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] з вересня 2023 року. Також їй відомо, що мати вказаних дітей [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає за місцем реєстрації з вересня 2023 року по теперішній час (а.с.136). Згідно афідевіту від 09.10.2025 року, справжність підпису засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О.Я., [PERSON] перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій, без будь-якого примусу як фізичного так і морального, цією заявою повідомив та стверджував той факт, що йому відомо, що його сусід [PERSON] , [INFO] , самостійно виховує та являється основним та єдиним утримувачем дитини [PERSON] , [INFO] , та дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] з вересня 2023 року. Також йому відомо, що мати вказаних дітей [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] фактично не проживає за місцем реєстрації з вересня 2023 року по теперішній час (а.с.137). Вирішуючи вимоги за даним позовом суд виходить також з наступного. Статтями 104, 110, 112 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 11.06.2019 року у справі №605/434/18, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, достовірно встановлено, що неможливо в подальшому зберегти їх сім`ю, шлюб сторін досить тривалий час носить формальний характер, подальше перебування їх у шлюбі суперечить інтересам кожного та порушує засади добровільності шлюбу, тому повинен бути розірваний. Щодо вимоги про встановлення факту самостійного утримання та виховання дітей слід зазначити наступне. Відповідно до положень ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод чи інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, обов`язково повинно бути зазначено мету встановлення такого факту та причина неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, а також докази, що підтверджують факт. Відповідно до положень ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що відповідно до п. 4 ст. 273 ЦПК в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При цьому обов`язком суду при розгляді таких справ є дотримання вимог щодо всебічності, повноти і об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення. Важливе значення має вимога про обов`язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. В даному випадку, метою встановлення юридичного факту є повна реалізація прав, як батька дитини, а також для оформлення документів щодо дітей без документального оформлення згоди матері, яка не проживає разом із дітьми, зокрема, звертатись до державних та освітніх закладів. У ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 року), відзначається, що суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (ст. 1 СК України). Частиною 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч. 1 ст. 14, ч. 1 ст. 15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі №822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив, що відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 №9 (далі Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При розгляді відповідної справи щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей, суд оцінює доводи і докази, які підтверджують відповідний факт, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях. До категорії чоловіків, які самостійно виховують та утримують дитину (дітей) віком до 18 років відносяться чоловіки, які є батьками дитини (дітей) відповідного віку і виховують та утримують дитину, яка позбавлена можливості материнського виховання. Це стосується випадків, коли мати дитини померла, безвісно відсутня, позбавлена батьківських прав щодо дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків або не здатна їх виконувати в силу об`єктивних обставин тощо. Статтею 51 Конституції України, ч.ч. 2-3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 11.09.2024 у справі №201/5972/22 дійшла висновку, що подана заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки за встановлених у цій справі обставин існує спір про право щодо участі одного з батьків у вихованні. Так, Велика Палата Верховного Суду виснувала, що в цій справі наявний спір про право, зокрема спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та, безумовно, впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Суд також зауважує, що виховання дитини батьками це процес, в якому батьки піклуються про фізичний, емоційний, соціальний та інтелектуальний розвиток дитини від народження до повноліття. Виховання дитини батьками включає: забезпечення фізичного здоров`я та безпеки; емоційна підтримка та любов; формування соціальних навичок (навчання дитини взаємодії з іншими людьми, розвитку навичок спілкування, співпраці та вирішення конфліктів); інтелектуальний розвиток (стимулювання пізнавальної активності, розвиток мислення, пам`яті, уяви та мовлення, підтримка інтересу до навчання та здобуття знань); розвиток моральних якостей (формування поваги до інших, відповідальності, чесності, справедливості та інших моральних цінностей); підготовка до самостійного життя (навчання дитину побутовим навичкам, плануванню часу, відповідальності за свої дії та прийняття рішень); позитивне навчання та моделювання поведінки; забезпечення освіти. Отже, виховання це комплексний процес, який складається із багатьох дій, які мають вчинятись батьками. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч. 1 ст. 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання та утримання дітей одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дітей щодо виконання ними обов`язків з їх виховання. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, питання, заявлене батьком у цій справі, не може з`ясовуватися безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини в позовному провадженні. Основним критерієм для фактичного визначення статусу одинокого батька є виховання та утримання дитини без участі матері. Отже, суду мають бути надані докази, які з достатньою достовірністю підтверджується відсутність участі одного з батьків у вихованні та утриманні дитини. На підставі вищенаведеного суд вважає, що встановлення факту виховання та утримання самостійно позивачем своїх дітей впливає на можливість здійснення ним права на захист прав та інтересів дітей, в тому числі, шляхом оформлення документів щодо дітей без документального оформлення згоди матері, яка не проживає разом із дітьми, задля здійснення належним чином своїх батьківських обов`язків, які покладені на нього Сімейним кодексом України, діяти в інтересах дітей у випадках передбачених Законом незалежно від волі матері дітей. Інших способів встановлення даного факту діючим законодавством України не передбачено. Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] самостійно утримує та займається вихованням дітей, піклується про них, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей із урахуванням віку, та вважає встановленим факт, що він являється основним та єдиним утримувачем дитини [PERSON] , [INFO] , та дитини [PERSON] , [INFO] , та таким, що самостійно виховує дітей за адресою: [ADDRESS] . Судом не встановлено факту участі відповідачки [PERSON] у вихованні дітей, у тому числі в дистанційній формі. Докази на підтвердження того, що відповідачка утримує дітей, у добровільному чи примусовому порядку (сплачує аліменти), у матеріалах справи відсутні. На думку суду, задоволення вимоги позивача про встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей в першу чергу відповідає якнайкращим інтересам [PERSON] , [INFO] , та дитини [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1816,80 грн. (а.с.1-2), слід стягнути з відповідачки на користь позивача. Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved