Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» Поляков Олексій Володимирович через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №00-9752669 від 03.05.2024 в розмірі 31419,20 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позову покликається на те, що \~03.05.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №00-9752669, з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору, відповідно до умов якого ТОВ «Макс Кредит» надало відповідачу грошові кошти у розмірі 8000 грн. у вигляді кредитної лінії, а позичальник зобов`язувався повернути наданий кредит у повному обсязі, сплатити відсотки за його користування, комісію за надання кредиту в сумі 800 грн., порядок сплати якої визначено умовами кредитного договору. На виконання умов кредитного договору, 02.05.2024 року первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № 5167-80ХХ-ХХХХ-0563, так первісний кредитор виконав свої зобов`язання щодо надання грошових коштів у повному обсязі, що підтверджується Повідомленням від ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» з відміткою та додатком до нього. 25.11.2024 між первісним кредитором та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу №25112024-МК/Ейс, відповідно до якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Оскільки останній належним чином не виконує свої зобов`язання, утворилась заборгованість у розмірі 31419,20 грн, з яких: 8800 грн. заборгованість по кредиту, 22619,20 грн. заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом, яку позивач просить стягнути. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.06.2025 цивільну справу направлено за підсудністю до Сихівського районного суду м.Львова. Вказана справа надійшла до Сихівського районного суду м.Львова 24.07.2025. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 28.07.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк дня усунення недоліків. Ухвалою судді Сихівського районного суду м.Львова від 04.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копію ухвали надіслано учасникам справи. Розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 03.05.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №00-9752669, який підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором 87557. На підтвердження позивачем долучено довідку про ідентифікацію з одноразовим ідентифікатором 87557. Відповідно до умов договору сторонами погоджено суму кредиту 8000 грн, строк кредитування: 360 днів, дату остаточного повернення кредиту 28 квітня 2025 року. Також погоджено стандартну процентну ставку 1,47% за кожен день користування кредитом, та знижену процентну ставку 0,5% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, сума кредиту перераховується на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Пунктом 1.6 договору передбачено, що кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10% від суми кредиту, що складає 800 грн., яку позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених п.3.4 цього договору. Згідно п.3.4 договору, позичальник зобов`язаний здійснити оплату комісії за надання кредиту та повернути суму кредиту в останній день строку кредитування, яка є датою остаточного повернення кредиту, а саме 28.04.2025. На підтвердження виконання умов договору, щодо перерахування кредиту відповідачу, позивачем долучено інформаційну довідку та додаток до інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» відповідно до яких 03.05.2024 на виконання договору №00-9752669 на картковий рахунок № [NUMBER] [PERSON] здійснено переказ коштів в сумі 8000 грн. Дана обставина також підтверджується інформацією АТ «Ощадбанк», відповідно до якого, на картковий рахунок № [NUMBER] , який належить [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , 03.05.2024 відбулося зарахування грошових коштів в сумі 8000 грн. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.ч.12, 13 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Згідно з п.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, судом встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір у формі електронного документу з електронними підписами. 25.11.2024 між ТОВ «ФК «ЕЙС», як фактором, та ТОВ «Макс Кредит», як клієнтом було укладено договір факторингу №25112024-МК/Ейс, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором, що підтверджується витягом з реєстру боржників щодо відповідача. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні, відповідно якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Таким чином, судом встановлено, що у зобов`язанні, яке виникло щодо договору кредитної лінії №00-9752669 від 03.05.2024, позичальником за яким є [PERSON] , відбулась заміна кредитора ТОВ «Макс Кредит» на ТОВ «ФК «ЕЙС» відповідно до договору факторингу №25112024 від 25.11.2024. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612\~ЦК України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 ЦК України) Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Із наданих позивачем доказів судом встановлено, що між первісним кредитором та відповідачем у електронній формі укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. Сторонами у належній формі погоджено розмір процентної ставки за користування кредитом. Проте, умови кредитного договору відповідачем належним чином не виконані в передбачені договором строки, що призвело до виникнення заборгованості. Так, предметом спору у даній справі, згідно наявного розрахунку, є борг у розмірі 31419,20 грн., з яких: 8800 грн. заборгованість по кредиту; 22619,20 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, які згідно з розрахунком заборгованості розраховані за період з 03.05.2024 по 25.11.2024 (дата продажу кредиту)). Однак, суд не погоджується в повній мірі з наданим позивачем розрахунком заборгованості, виходячи з наступного. Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно зі ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Разом з тим, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно зі ст.18 згаданого Закону, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.\~Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно до ч.5 ст. 18 Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Закону України «Про споживче кредитування»\~визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Відповідно до ст.1 Закону, що містить визначення термінів, 1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; 1-2) денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023, та яким внесено зміни до ч.5 ст.8 Закону (п.5\~розділу І Закону України «Про споживче кредитування»). Так, відповідно до ч.5 ст.8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Відповідно до п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. При цьому, згідно п.4, надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу (п. 3 - це банки), та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 25.12.2023 (наступний день після набрання Законом чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не міг перевищувати 1%. При цьому, надавачі фінансових послуг, яким є позивач, зобов`язувалися привести свою діяльність у відповідність вищевказаних змін. Договір кредитної лінії №00-9752669 укладено 03 травня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування». Суд погоджується з умовами договору кредиту щодо розміру щоденної ставки за період з 03.05.2024 по 17.05.2024 (15 днів) на рівні 0,5% щодня, що було узгоджено між сторонами, та нарахованими відсотками за цей період в загальній сумі 600 грн. Разом з тим, умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,47% за період з 17.05.2024 по 25.11.2024 є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» та стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом з розрахунку розміру денної процентної ставки 1% за період з 17.05.2024 по 25.11.2024 (193 дні), що становить 15440 гривні (8000 х 1% х 193). Тому, загальний розмір відсотків за період з 03.05.2024 по 25.11.2024 складає 16040 грн. (600 грн. + 15440 грн.). Окрім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем здійснено часткове повернення коштів, а саме 16.05.2024 в сумі 560 грн. Отже, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, у сумі 24280 грн., з яких: 8800 грн. - заборгованість за кредитом; 15480 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (16040 грн. 560грн.). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховую наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги. Згідно з ч.2 ст.137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правничу допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом з цим,

Outcome: approved