Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі Філії «ВП «Хмельницька атомна електрична станція» звернулося до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] та Нетішинської міської ради про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги, вказавши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Незалежності 9 Нетішин» В обґрунтування позову зазначається, що АТ «НАЕК «Енергоатом» в особі Філії «ВП «Хмельницька атомна електрична станція» є основним підприємством, яке здійснює постачання послуг із централізованого опалення,\~постачання холодної\~та гарячої\~води і\~водовідведення для мешканців м. Нетішин Шепетівського району Хмельницької області. Користувачем комунальних послуг у квартирі за адресою: [ADDRESS] є відповідач [PERSON] , яка проживає у вказаній квартирі без реєстрації. Однак відповідач, від якої не надходило жодних скарг щодо якості наданих послуг, свої зобов`язання щодо оплати таких комунальних послуг належним чином не виконувала, у зв`язку з чим за період часу із жовтня 2013 року по травень 2025 року за нею утворилася заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 118630,40 грн, що призводить до порушення права позивача на своєчасне отримання коштів за надані послуги. Разом із цим вказана квартира належить до комунальної власності Нетішинської міської територіальної громади, а тому Нетішинська міська рада, як власник житла, на думку позивача, з огляду на обов`язок щодо утримання майна має нести разом із [PERSON] солідарну відповідальність за зобов`язанням з оплати комунальних послуг. У зв`язку з цим позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь грошові кошти у загальному розмірі 147198,03 грн, а саме: 1) 118630,40 грн\~ заборгованість за спожиті комунальні послуги, що утворилася за період часу із жовтня 2013 року по травень 2025 року; 2) 23849,25 грн\~ інфляційні втрати за весь час прострочки; 3) 4717,78 грн\~ три відсотки річних. 05.08.2025 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Разом із цим суддею було частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача [PERSON] (а.с. 44-45). 12.08.2025 представником Нетішинської міської ради Гнатів Інною Ігорівною було подано відзив на позов, в якому вона просили відмовити у задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги з Нетішинської міської ради. Представник зазначає, що користувачем квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , а отже саме вона є споживачем комунальних послуг за вказаною адресою. Більше того, споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, у той час як позивачем не надано доказів того, що Нетішинська міська рада є споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою (а.с. 55-59). Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, квартира за адресою: [ADDRESS] належить до комунальної власності Нетішинської міської територіальної громади (а.с. 14). Споживачем комунальних послуг із надання централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , яка постійно проживала за вказаною адресою у період часу із жовтня 2013 року по травень 2025 року. Вказані обставини підтверджуються наступними письмовими доказами: довідкою ВГІРФО Нетішинського МВ УМВС України в Хмельницькій області № 183 від 01.03.2013; листом міського голови м. Нетішин від 03.05.2018; актом комісії Виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 17.05.2018; листом Фондом комунального майна міста Нетішин № 01-27/480 від 11.08.2025; заявою представника ОСББ «Незалежності 9 Нетішин» віл 26.08.2025, відповідно до якої [PERSON] здійснює оплату внеску на утримання будинку та прибудинкової території із жовтня 2024 року (а.с. 15, 16, 17, 18, 19, 63, 73). Верховний Суд у своїх постановах: від 07.07.2021 у справі № 420/370/19; від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17; від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18; від 18.11.2019 у справі № 902/761/18; від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, виклав правовий висновок (який суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4\~ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України), в якому наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Такий підхід узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У даному випадку висновок про існування стверджуваної позивачем обставини щодо проживання відповідача [PERSON] за вказаною адресою у зазначеній у позові період часу з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. При цьому суд бере до уваги, що відповідачем не надано будь-яких доказів, які б ставили під сумнів чи спростовували такі обставини. Із довідки про стан заборгованості [PERSON] вбачається, що остання станом на 31.01.2025 має заборгованість перед позивачем за надані комунальні послуги з постачання гарячої води та теплової енергії, а також централізованих водопостачання та водовідведення за вказаною адресою у розмірі 110450,66 грн, що утворилася за період часу\~із жовтня 2013 року по травень 2025 року (а.с. 20-21, 22-23). Також позивачем були надані суду розрахунки (з якими суд погоджується) інфляційних втрат за весь час прострочки, що становлять 23849,85 грн, а також 3% річних від простроченої суми, що склали 4717,78 грн (а.с. 24-37). Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначається у ст.ст. 530, 610, 629 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1\~ст. 612 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 67, 68,\~162\~Житлового кодексу\~України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Як наголошується у п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний зокрема укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, а також оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017\~споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Споживач здійснює\~оплату за\~спожиті житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач\~не звільняється\~від оплати\~житлово-комунальних\~послуг,\~отриманих ним\~до укладення\~відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (ч.ч. 1, 3\~ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (ч. 1\~ст.\~12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.\~Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (ч.ч. 1, 3\~ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). До комунальних послуг відносяться зокрема наступні послуги: з постачання теплової енергії; з постачання гарячої води; з централізованого водопостачання; з централізованого водовідведення (ст.ст. 21-24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15. Позивачем доведено, а відповідачем [PERSON] не спростовано, що відповідач користувалася наданими позивачем комунальними послугами та не вносила оплату за спожиті послуги у повному обсязі та у встановлені строки, внаслідок чого за нею утворилася зазначена заборгованість. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином,\~дослідивши матеріали\~справи та\~надані докази,\~враховуючи,\~що відповідач\~ [PERSON] \~відзив на\~позов та\~будь-які\~докази,\~що спростовують\~обставини,\~на які\~посилається позивач,\~суду не\~надала,\~суд вважає\~за необхідне\~задовольнити позов\~та стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача заборгованість\~за спожиті\~комунальні послуги, що\~утворилася за\~період часу\~із жовтня\~2013\~року по\~травень 2025\~року, з\~урахуванням інфляційних\~втрат та\~трьох відсотків\~річних у\~загальному розмірі\~147198,03\~грн. Стосовно позовних вимог щодо солідарного стягнення з Нетішинської міської ради заборгованості за спожиті комунальні послуги на користь позивача суд зазначає наступне.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, з одного боку, споживачі (індивідуальні та колективні),\~а з\~іншого боку,\~управитель або виконавці комунальних послуг. При цьому згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок щодо сплати житлово-комунальних послуг покладається саме на споживача. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву кореспондує визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відповідний правовий висновок також викладений у постанові Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 686/6276/19. Судом було встановлено, що споживачами комунальних послуг із постачання\~теплової енергії\~та гарячої\~води,\~а також\~централізованих водопостачання\~та водовідведення,\~що надавалися\~позивачем за адресою: [ADDRESS] , у відповідний період часу була [PERSON] , яка проживає за вказаною адресою і яка фактично користувалася такими послугами, а отже саме на неї діючим законодавством покладено обов`язок щодо\~оплати таких послуг. З огляду на це позовні вимоги щодо солідарного стягнення з Нетішинської міської ради заборгованості за спожиті комунальні послуги є безпідставними, позаяк остання не була споживачем таких послуг, а отже позов у цій частині задоволенню не підлягає. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 3028 грн підтверджується платіжною інструкцією № 7498 від 28.07.2025 та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 1, 39). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь\~позивача суму\~понесених останнім\~судових витрат\~зі сплати\~судового збору\~в розмірі\~3028\~грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial