Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

У липні 2025 року до Покровського районного суду міста Кривого Рогу надійшли матеріали цивільної справи за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі АТ «Акцент-Банк») до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовано тим, що 06.06.2024 року [PERSON] уклав з АТ «Акцент-Банк» кредитний договір №АВН0СТ155101717686633717, про надання кредиту у розмірі 57900,00 грн, строком на 60 місяців (тобто до 05.06.2029 року), зі сплатою відсотків у розмірі 85,00 щорічно та комісії у розмірі 0,00 грн. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 11.07.2025 року у [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 74648,38 грн, яка складається з: 57013,71 грн заборгованість за кредитом; 17048,59 грн заборгованість по відсоткам; 586,08 грн заборгованість за пенею, яку позивач просив суд стягнути з відповідача, а також просив суд стягнути з відповідача понесені судові витрати в сумі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 31 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 25 вересня 2025 року розгляд справи було відкладено у зв`язку із неявкою відповідача у справі. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду клопотання, в якому просив розглянути справу за відсутності представника позивача, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, встановленим наступне. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ «А-Банк» про отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» за №АВН0СТ155101717686633717 від 06.06.2024 року щодо надання останньому кредиту в розмірі 57900,00 грн. строком на 60 місяців (тобто до 05.06.2029 року) зі сплатою процентів у розмірі 85,00 щорічно. За умовами вказаного Договору, зарахування кредиту здійснювалось на платіжну картку № [NUMBER] (п. 9 Договору). Загальна сума до повернення з урахуванням суми кредиту, відсотків та комісій становить 253460,41 грн (п. 10 Договору). Кредитний договір був підписаний 06.06.2024 року кваліфікованим електронним підписом [PERSON] (а.с. 9-10) Надання кредитних коштів відповідачу у розмірі 57900,00 грн згідно з Кредитним договором №АВН0СТ155101717686633717 від 06.06.2024 року підтверджується меморіальним ордером від 06.06.2024 року. (а.с. 14) З виписки по кредиту, наданої позивачем, вбачається, що відповідач [PERSON] з 06.06.2024 по 10.07.2025 належним чином умови Кредитного договору не виконував. (а.с. 15) Станом на 11.07.2025 року заборгованість відповідача за даним Кредитним договором склала суму в розмірі 74648,38 грн, яка складається з: 57013,71 грн заборгованість за кредитом; 17048,59 грн заборгованість по відсоткам; 586,08 грн заборгованість за пенею, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості. (а.с. 13) Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ «А БАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 30 грудня 1998 року № 566, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Пунктом 5.1 глави 5 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Згідно з п.5.4. цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 18 червня 2003 року № 254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Так, факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача, а також наявність заборгованості за Кредитним договором позивач підтвердив меморіальним ордером від 06.06.2024 (а.с. 14), випискою по кредиту за період з 06.06.2024 по 10.07.2025. (а.с. 15) Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом. Відповідач не надав суду заперечень на позов та будь-яких доказів на їх підтвердження. З огляду на викладене, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного кредиту, а саме: 57013,71 грн заборгованість за кредитом; 17048,59 грн заборгованість по відсоткам. Водночас, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення неустойки, виходячи з наступного. Так, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже в силу прямої норми закону, банк (фінансова установа) зобов`язаний був списати боржнику заборгованість за неустойкою (штрафом) в сумі 5 500 грн, адже вона нарахована за кредитним договором укладеним у період дії воєнного стану, що нині триває. Однак кредитор списання неустойки не здійснив, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, що включає неустойку у виді штрафу. Вказане суперечить вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені є такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, на підставі наведеного, виходячи із принципів законності та справедливості, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором №АВН0СТ155101717686633717 від 06.06.2024 року у загальному розмірі 74062,30 грн (57013,71 грн + 17048,59 грн). В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення. Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, із [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджені судові витрати, сплачені банком при поданні позовної заяви, у розмірі 2403,38 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial