Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

02.04.2025 року позивач звернувся до Калинівського районного суду Вінницької області із вказаним позовом, в обґрунтування своїх вимог він зазначив, що 31.08.2015 року між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 630300503, відповідно до умов якого, Банк надав Позичальнику кредит, а останній зобов`язався його повернути, виплатити проценти за його користування, та сплатити комісію та інші передбачені платежі в сумі, порядку та на умовах, визначених Кредитним договором. Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши кредитні кошти, натомість відповідач свої зобов`язання не виконав, в результаті чого станом на 13.12.2024 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 57081грн.95коп., з якої: тіло кредиту 41379грн.69коп.; відсотки за користування кредитом 15702грн.26коп. Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не вчиняє дій спрямованих на повернення вказаних грошових коштів, з метою захисту порушеного права й охоронюваних законом інтересів, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2025 року, визначено склад суду з розгляду цивільного позову: головуючого суддю Сєліна Є.В. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 14.04.2025 року, відкрито провадження за позовом, визначено здійснити його розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач подав 13.05.2025 року відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на те, що він, як позичалтьник, виконав зобовязання за кредитним договором № 630300503 від 31.08.2015 року, а тому зобов`язання за цим договором припинилися, що встановлено рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 09.04.2024 року у справі № 132/1970/23 (номер провадження 2/132/66/24). Сторони в судове засідання не з`явились, подали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, чим розпорядились своїм процесуальним правом на власний розсуд, усвідомлюючи про наслідки вчинення даної процесуальної дії. Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному процесуальним законом у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 31.08.2015 року між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 630300503, відповідно до умов якого, Банк надав Позичальнику кредит, а останній зобов`язався його повернути, виплатити проценти за його користування, та сплатити комісію та інші передбачені платежі в сумі, порядку та на умовах, визначених Кредитним договором. Частиною першою\~статті 509 ЦК України\~передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). За змістом положень\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 ЦК України). У силу положень\~статті 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. 22.06.2023 року АТ «Сенс Банк» звернулося до Калинівського районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 630300503 від 31.08.2015 року у розмірі 31301грн.25коп., яка згідно розрахунку забргованості складається із: тіла кредиту 18800грн.35коп.; відсотків за користування кредитом 293грн.00коп.; просточеного тіла кредиту 11671грн.81коп.; простроченої заборгованості за відсотками 536грн.09коп. (Єдиний унікальний номер судової справи: 132/1970/23; номер провадження 2/132/561/23). Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 09.04.2024 року у справі № 132/1970/23 (номер провадження 2/132/66/24) у задоволенні цивільного позову АТ «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 630300503 від 31.08.2015 року у розмірі 31301грн.25коп. відмовлено у повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором № 630300503 від 31.08.2015 року виконав, а нарахування Банком комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування є неправомірним. Дане судове рішення АТ «Сенс Банк» не оскаржувало, та воно в передбаченому законом порядку набуло законної сили. Не дивлячись на зазначену обставину, АТ «Сенс Банк» повторно 28.03.2025 року звернулося до Калинівського районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 630300503 від 31.08.2015 року, яка згідно долученого розрахунку заборгованості станом на 13.12.2024 року складає 57081грн.95коп., з якої: тіло кредиту 41379грн.69коп.; відсотки за користування кредитом 15702грн.26коп. Відповідно до\~статті 599 ЦК України,\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як встановлено та підтверджується рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 09.04.2024 року у справі № 132/1970/23 (номер провадження 2/132/66/24), яке набуло законної сили, [PERSON] виконав зобов`язання за кредитним договором № 630300503 від 31.08.2015 року, а нарахування Банком комісійної винагороди за розрахунково-касове обслуговування є неправомірним. Згідно частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З урахуванням наведеного, правових підстав для задоволення позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 630300503 від 31 серпня 2015 року, суд не вбачає. За приписами частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: dismissed