Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] . Згідно наказу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 29.11.2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 25.10.2019 року та до досягнення дитиною повноліття. 05.07.2025 року позивачка стала повнолітньою та стягнення аліментів припинилося. На даний час, відповідно до довідки №42 від 08.07.2025 р., позивачка є студенткою 2 курсу у Черкаському музичному фаховому коледжі ім. С.С.Гулака-Артемовського за денною формою навчання(бюджет), спеціальність В5 Музичне мистецтво, спеціалізація «Хорове диригування», наказ про зарахування №65 від 05.08.2024. Термін навчання з 01.09.2024 по 30.06.2027. В зв`язку з навчанням на денній формі навчання, позивачка не має змоги працевлаштуватись та самостійно отримувати заробіток, тому потребує матеріальної допомоги. Єдиним джерелом до існування після повноліття є фінансова допомога матері. На підставі вищевикладеного просила задоволити позовні вимоги та стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з моменту звернення з заявою та до 30.06.2027 р. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення. 22.10.2025 року відповідач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Семенюк О.Г.,, через систему Електронний суд, подав до суду відзив на позовну заяву з доказами направлення іншим учасникам справи. Відповідач просить позов або задовольнити частково стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, або відмовити повністю. В обґрунтування заперечень проти позовних вимог відповідач зазначає, що позивачкою не доведено наявності потреби у матеріальному забезпеченні та не надано жодного належного доказу, який би підтверджував обґрунтованість вимоги про стягнення аліментів. До матеріалів справи не долучено квитанцій або інших підтверджень витрат на підручники, канцтовари чи навчальні матеріали. Так само відсутні докази погіршеного стану здоров`я Позивачки, які б зумовлювали необхідність постійного лікування або придбання медикаментів. У позовній заяві не зазначено жодних обставин, які б свідчили про інші фінансові потреби, що перевищують звичайні побутові витрати. Таким чином, Позивачка не довела наявності об`єктивних підстав для стягнення аліментів, а заявлені вимоги фактично ґрунтуються лише на припущенні, що сам факт навчання автоматично створює обов`язок батька щодо фінансового утримання. Проте судова практика, зокрема вищенаведені висновки Верховного Суду, однозначно вказують, що сам по собі факт навчання без підтвердженої потреби у матеріальній допомозі не може бути підставою для задоволення позову. Також зазначає, що відповідач має на своєму утриманні непрацездатну матір, яка потребує постійного стороннього догляду, що об`єктивно позбавляє його можливості працевлаштуватися та отримувати стабільний дохід. Так, [PERSON] є сином [PERSON] , [INFO] , яка отримує пенсію за віком і, відповідно до закону, належить до категорії непрацездатних осіб. Відповідно до довідки лікарсько-консультативної комісії (ЛКК) № 445 від 29.05.2023 року, [PERSON] потребує постійної сторонньої допомоги, причому довідка видана безтерміново, що підтверджує тривалий та невиліковний характер її захворювання. Крім того, згідно з висновком № 526 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися чи самообслуговуватися, матері Відповідача рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі. Цей висновок також є безстроковим. Згідно з висновком про результат комплексного визначення індивідуальних потреб, [PERSON] дійсно потребує постійного надання соціальних послуг із догляду, що підтверджує її повну залежність від сторонньої допомоги. На підставі цих документів [PERSON] з 01.06.2023 року по 16.12.2023 року отримував компенсацію як фізична особа, яка надає соціальну послугу з догляду на непрофесійній основі. Тобто держава офіційно визнала його особою, що здійснює догляд за непрацездатною матір`ю, із відповідними обмеженнями у праві працевлаштування. Відповідно до відомостей з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний дохід [PERSON] , його загальний дохід за 2023 рік склав 43 441.94 грн. Починаючи з січня 2024 року Відповідач дохід на території України не отримує. У подальшому, з огляду на повномасштабну збройну агресію Російської Федерації проти України, а також враховуючи похилий вік і тяжкий стан здоров`я матері, Відповідач був вимушений виїхати разом із нею до Королівства Норвегія. Головною метою цього виїзду було забезпечення безпеки матері та створення належних умов для її лікування і догляду. Наразі вони проживають у Норвегії, де [PERSON] отримує соціальну допомогу від місцевих органів соціального захисту та пенсію за віком, яка була призначена їй в Україні. В цей же час Відповідач продовжує цілодобово здійснювати догляд за нею. Такий догляд передбачає постійну присутність, допомогу у пересуванні, годуванні, проведенні гігієнічних процедур, контролі прийому ліків тощо. Через це Відповідач позбавлений можливості офіційного працевлаштування його життєві обставини фактично зумовлюють повну зайнятість у догляді за матір`ю. Основним джерелом існування є соціальні виплати, які він витрачає на забезпечення мінімальних базових потреб у їжі, одязі, лікуванні. Водночас, навіть перебуваючи у складних умовах, Відповідач не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і періодично надає посильну фінансову допомогу своїй доньці, що підтверджується платіжними інструкціями про переказ коштів. Це свідчить, що попри відсутність стабільного доходу та складне становище, Відповідач виявляє належну турботу та відповідальність щодо своєї дитини, діючи добросовісно та у межах своїх реальних можливостей. Отже, Відповідач не має постійного джерела доходу, здійснює безоплатний догляд за тяжкохворою непрацездатною матір`ю, перебуває за кордоном і водночас не відмовляється від допомоги доньці. За таких умов вимога Позивачки про стягнення аліментів у запропонованому розмірі є неспівмірною реальному матеріальному становищу Відповідача та суперечить принципу справедливості й добросовісності у сімейних правовідносинах. З огляду на наведені обставини, вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача адвокат Джирма А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Представник відповідача адвокат Семенюк О.Г. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині стягнення 1/6 частини. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. А у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] . 29 листопада 2019 року наказом Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі №711/8409/19 стягнуто [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 25.10.2019 року та до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується судорвим наказом. Відповідно до довідки №42 від 08.07.2025 р., [PERSON] навчається на 2 курсі у Черкаському музичному фаховому коледжі ім. С.С.Гулака-Артемовського за денною формою навчання(бюджет), спеціальність В5 Музичне мистецтво, спеціалізація «Хорове диригування». Наказ про зарахування №65 від 05.08.2024. Термін навчання з 01.09.2024 по 30.06.2027. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані, зокрема вартість навчання. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо. Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітній сину чи дочці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина. З урахуванням викладеного, суд вважає, що для виникнення даного аліментного зобов`язання є необхідна сукупність юридичних фактів, а саме: на час розгляду справи в суді донька досягла повноліття; донька продовжує навчання у Черкаському музичному фаховому коледжі ім. С.С.Гулака-Артемовського, у зв`язку з навчанням повнолітня донька потребує матеріальної допомоги. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої доньки суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та їх спроможність її надавати. [PERSON] не працює, так як навчається на 2 курсі у Черкаському музичному фаховому коледжі ім. С.С.Гулака-Артемовського за денною формою навчання (бюджет). Відповідач вказує, що має утриманні непрацездатну матір. Мати відповідача отримує пенсію, що підтверджується випискою з АТ КБ «Приватбанк» від 21.10.2025. Також, відповідачем надані платіжні інструкції про перерахування [PERSON] грошових коштів в рахунок сплати аліментів . Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При вирішення даної справи суд враховує правові позиції Верховного Суду викладені в постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 661/4545/15-ц (провадження № 61-16093св18), постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі N 208/3075/16 (провадження N 61-1343св18), аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду: 1) від 21 березня 2018 року у справі N 308/2268/16-ц (провадження N 61-9486св18); 2) від 01 серпня 2018 року у справі N 539/2580/16-ц (провадження N 61-20377св18); 3) від 12 вересня 2018 року у справі N 350/326/17-ц (провадження N 61-15310св18); 4) від 10 жовтня 2018 року у справі N 216/3757/16-ц (провадження N 61-16217св18); 5) від 05 грудня 2018 року у справі N 701/699/16-ц (провадження N 61-20608св18). Також суд враховує правову позицію Верховного Суду висловлену в постанові від 13 квітня 2021 року у справі № 308/4214/18 (провадження № 61-16005св20), відповідно до якої стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення, одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Суд також враховує правову позицію Верховного Суду висловлену в постанові від 08 травня 2023 року у справі № 756/9882/19 (провадження № 61-2065св23), де зазначено, що стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. При визначені розміру аліментів на повнолітню доньку, суд враховує, що відповідач є працездатною особою, а тому суд вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини всіх доходів щомісячно, задоволення цих позовних вимог не поставить відповідача в скрутне матеріальне становище. Після досягнення [PERSON] повноліття вона звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання , так як продовжує навчання. Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на навчання мають сам повнолітній син або дочка, які продовжують навчання, а також той із батьків, з ким вони проживають.\~Це право виникає, якщо батьки не надають добровільно матеріальну допомогу на період навчання дитини.\~ Аналогічні положення містяться і в абз. 2 п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом 10.07.2025 року, тому саме з цього дня з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчання. В частині вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, необхідно відмовити у зв`язку з тим, що відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів може стосуватись лише розміру аліментів на неповнолітніх дітей. Положення ч.1 ст. 6 СК України передбачають, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. В даному випадку до суду подано позов на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів на користь повнолітньої доньки, яка продовжує навчання підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідача [PERSON] користь повнолітньої доньки [PERSON] , яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 10.07.2025 року до закінчення навчання у Черкаському музичному фаховому коледжі ім. С.С.Гулака-Артемовського до 30 червня 2027 року, але не більше, як до досягнення нею двадцяти трьох років, в залежності від того, яка з цих обставин настане першою. В іншій частині позовних вимог - відмовити. Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення, серед іншого, суд вирішує питання як розподілити судові витрати. Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Позивач звільнений від сплати судового збору при подачі вказаного позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, то суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 605,60 грн. у дохід держави у порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial