Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

До Дунаєвецького районного суду Хмельницької області надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (далі позивач, товариство) до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 488646-КС-001 від 03.02.2024 (далі кредитний договір) у розмірі 26058,22 грн, з яких: 6000 гривень заборгованість за основною сумою кредиту; 19158,22 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом; 900 гривень заборгованість за комісією за надання кредиту. Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у сумі 2422,40 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі шість тисяч гривень на умовах повернення, строковості та платності. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, перерахувавши відповідачу кошти у повному обсязі. Однак відповідач своїх зобов`язань не виконав, не повернув суму кредиту та не сплатив проценти за користування кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість у зазначеному вище розмірі. Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми Цивільного кодексу України щодо обов`язковості умов укладених договорів, обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором та особливостей укладення і виконання кредитних договорів; норми Закону України "Про електронну комерцію" щодо порядку укладення договорів в електронному вигляді; норми Закону України "Про споживче кредитування" щодо правових засад споживчого кредитування. Разом із поданням позову представник позивача заявив клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та про витребування доказів. Ухвалою від 02.07.2025 Дунаєвецький районний суд Хмельницької області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Суд також задовольнив клопотання позивача про витребування доказів та направив запит до відповідного банку про надання інформації щодо факту перерахування коштів відповідачу за реквізитами, зазначеними у кредитному договорі, а також про підтвердження належності номера телефону, на який було надіслано одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору. Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, жодних заперечень проти позовних вимог до суду не надав. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 03.02.2024 між позивачем - товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (кредитодавець) та відповідачем - [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № 488646-КС-001 (далі кредитний договір). Кредитний договір був укладений шляхом обміну електронними повідомленнями в порядку, визначеному статтею дванадцятою Закону України "Про електронну комерцію". 03.02.2024 позивач направив відповідачу пропозицію (оферту) укласти кредитний договір № 488646-КС-001. Того ж дня відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення кредитного договору № 488646-КС-001 на умовах, визначених офертою. Для підтвердження волевиявлення на укладення договору позивач направив відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA7858 на номер телефону, який зазначено позичальником у його анкеті в особистому кабінеті на веб-сайті позивача. Відповідач ввів та відправив зазначений одноразовий ідентифікатор, чим підтвердив своє волевиявлення на укладення кредитного договору. Таким чином, 03.02.2024 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 488646-КС-001, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею дванадцятою Закону України "Про електронну комерцію". Вказаний спосіб укладення договору відповідає вимогам чинного законодавства України та створює правові наслідки, еквівалентні укладенню договору у письмовій формі з власноручним підписом. Згідно з умовами кредитного договору позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі шість тисяч гривень на засадах строковості, поворотності та платності. Відповідач зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених кредитним договором. Відповідно до п. 2 кредитного договору сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,15013387 відсотка за кожен день користування кредитом. Пунктом 3 кредитного договору встановлено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіку платежів. Пунктом 3 кредитного договору встановлено графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору. Строк дії кредитного договору визначено до 20.07.2024. Пунктом 2.5 кредитного договору передбачено комісію за надання кредиту у розмірі дев`ятсот гривень, яка нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином. 03.02.2024 позивач перерахував відповідачу грошові кошти у повному обсязі у сумі шість тисяч гривень шляхом перерахування на банківську картку відповідача № [NUMBER] , яку відповідач вказав при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті на веб-сайті позивача. Факт перерахування підтверджується довідкою про перерахування коштів, доданою до матеріалів справи, а також інформацією обслуговуючого банку, наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав. Станом на час розгляду справи відповідач не повернув суму кредиту та не сплатив проценти за користування кредитом, не сплатив комісію за надання кредиту. Жодних платежів на виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем не здійснено. У результаті невиконання відповідачем умов кредитного договору у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 26058,22 гривень, з яких: 6000 гривень заборгованість за основною сумою кредиту (тіло кредиту); 19158,22 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом; 900 гривень заборгованість за комісією за надання кредиту. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 488646-КС-001 та довідкою про стан заборгованості за договором № 488646-КС-001, які додані до матеріалів справи. Позивач нараховував проценти за користування кредитом виключно протягом строку дії кредитного договору, тобто до двадцятого липня дві тисячі двадцять четвертого року включно. Після закінчення строку дії кредитного договору нарахування процентів не здійснювалось, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості. Заборгованість відповідача за кредитним договором після закінчення строку дії договору залишилась незмінною. Неустойка (штрафи, пеня) позивачем не нараховувалась та не заявлена до стягнення у позовних вимогах. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України. Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з наступного. Встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останнім зобов`язань за укладеним кредитним договором. Вказані правовідносини є цивільно-правовими та регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про електронну комерцію", Законом України "Про споживче кредитування". Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України до відносин за договором про надання споживчого кредиту застосовуються загальні положення про позику, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України та відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд зазначає, що кредитний договір, укладений між позивачем та відповідачем, є договором приєднання, оскільки умови договору були встановлені позивачем у стандартній формі, а відповідач міг лише прийняти або не прийняти запропоновані умови у цілому. Враховуючи наведені норми права, суд приходить до висновку, що відповідач, уклавши кредитний договір з позивачем, прийняв на себе зобов`язання повернути отримані грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у встановлений договором строк. Оскільки відповідач отримав кошти за кредитним договором, що підтверджується наявними у справі доказами, він зобов`язаний був виконати прийняті на себе зобов`язання належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом п`ять частини 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що приймання пропозиції укласти електронний договір (оферти) може здійснюватися шляхом прийняття умов електронного договору в цілому, якщо електронний договір є договором приєднання. Прийняття пропозиції (акцепт) оформляється електронним підписом одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису відповідно до ч. 2 ст. 11 цього Закону. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Суд зазначає, що із змісту наведених положень Закону України "Про електронну комерцію" випливає, що електронний договір може бути підписаний стороною за допомогою одноразового ідентифікатора, отримання якого є неможливим без прийняття особою пропозиції укласти електронний договір (оферти). У справі, що розглядається, кредитний договір був укладений шляхом надсилання позивачем оферти відповідачу та отримання акцепту від відповідача. Для підтвердження волевиявлення на укладення договору позивач направив відповідачу одноразовий ідентифікатор UA7858 на номер телефону, вказаний відповідачем. Відповідач ввів та відправив зазначений одноразовий ідентифікатор, чим підтвердив своє волевиявлення на укладення кредитного договору. Суд вважає встановленим, що без отримання листа на адресу електронної пошти та (або) смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт позивача за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не міг би бути укладений. Таким чином, належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами кредитного договору. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Наведена правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від дванадцятого січня дві тисячі двадцять першого року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), а також у постанові від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. З огляду на викладене, суд вважає кредитний договір укладеним у встановленому законом порядку та таким, що породжує для сторін відповідні права та обов`язки. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За приписами ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. На виконання вимог, зокрема, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від одинадцятого лютого дві тисячі двадцять першого року № 16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до п. 5 зазначених Правил кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та (або) супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом. Згідно з п. 8 зазначених Правил кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на тому, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та (або) інші платежі за послуги кредитодавця, включені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Отже, як вбачається з умов кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, та Правил надання споживчих кредитів товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА", встановлення комісії за надання кредиту є правомірним, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів. Наведений висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від тринадцятого липня дві тисячі двадцять другого року у справі № 496/3134/19. Суд також зазначає, що розмір денної процентної ставки, передбаченої кредитним договором, на дату його укладення відповідав максимальному розміру денної процентної ставки відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" з урахуванням перехідних періодів, які передбачені у п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" на дату укладення кредитного договору. Позивачем до матеріалів справи додано Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи № 961, серія ФК № 880, реєстраційний номер 13103600, видане Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Також до матеріалів справи додано Розпорядження Комісії № 1593, яким позивачу видано ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Таким чином, позивач мав необхідну ліцензію на провадження діяльності з надання фінансових послуг на дату укладення кредитного договору з відповідачем та на дату звернення до суду з даним позовом. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що кредитний договір, укладений між позивачем та відповідачем, є чинним та таким, що породжує для сторін відповідні права та обов`язки. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, перерахувавши відповідачу грошові кошти у повному обсязі. Відповідач своїх зобов`язань не виконав, не повернув суму кредиту, не сплатив проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем. Надані позивачем докази суд вважає належними, допустимими, достовірними та достатніми для встановлення обставин справи. Вказані докази у своїй сукупності підтверджують факт укладення кредитного договору між позивачем та відповідачем, факт виконання позивачем своїх зобов`язань за договором та факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань, внаслідок чого утворилась заборгованість у заявленому розмірі. Відповідач не надав суду жодних доказів на спростування позовних вимог, не надав доказів виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, не надав доказів щодо неукладення кредитного договору або щодо недійсності договору. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Виходячи із наведених правових норм, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, що підтверджені дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України). Як вбачається із матеріалів справи, позивач під час подання позову через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи "Електронний суд" сплатив судовий збір у сумі 2422,40 грн. Розмір судового збору визначено з урахуванням понижуючого коефіцієнту, встановленого ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" для подання документів в електронному вигляді. У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє у повному обсязі, судовий збір у розмірі дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок стягується із відповідача на користь позивача. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved