Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Зноб- Новгородської селищної ради про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок садибного типу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що у 1996р. між нею та господарем будинку [PERSON] виникла домовленість, згідно з якою [PERSON] дозволив вселитись у цей будинок, оскільки господар не мав наміру далі володіти і користуватися\~ цим будинком, та, на думку позивача, [PERSON] наразі помер, адже\~ народився він більше 100 років тому.\~ Позивач проживає у вказаному будинку 26 років, саме вона є головою домогосподарства цього будинку згідно з погосподарською книгою, добросовісно і відкрито, безперервно\~ ним володіє на протязі більше\~ 20 років,\~ а тому\~ просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на даний житловий будинок садибного типу. В підготовчому засіданні 17.07.2025р. суд залучив до участі у справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача [PERSON] , яка є донькою померлого [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявна заява її представника [PERSON] , в якій остання вимоги позову підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, а також здійснювати розгляд справи без участі сторони позивача. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, правом на участь у судовому засіданні свого представника не скористався, подавав до суду заяви про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] подано заяву, в якій вона вказала, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Зазначила, що їй відомо про те, що позивач проживає у спірному будинку з кінця 1990-х років, а головою вказаного домогосподарства був її батько [PERSON] , який помер в 2000 році. Також повідомила, що спадщину після його смерті вона не приймала. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з огляду на наступне. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіряючи наявність законних підстав для задоволення позову, суд встановив наступне. З копії виписки з погосподарської книги № 276 за 1996-2000 роки, виданої Зноб-Новгородською селищною радою Шосткинського району Сумської області від 12.07.2024р., вбачається, що головою домогосподарства житлового будинку [ADDRESS] , був [PERSON] /а.с.13, зворот/. У вказаній виписці зазначено, що номер об`єкта ПГО 0059-1 в погосподарській книзі №1 (за 1996-2000 роки) відкритий на гр. [PERSON] . Будинок побудований у 1955 році з погосподарськими будівлями та спорудами, загальною площею 50 кв м. та розташований на земельній ділянці 0,04 га. [INFO] [PERSON] помер в м.Кролевець Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с. 77/. Так, з матеріалів\~ спадкової справи №420/02 після померлого [PERSON] , виданої Кролевецькою державною нотаріальною конторою 05.09.2002р. за №1373 /а.с.86-90/, вбачається, що після його смерті залишилось спадкове майно, яке складалось з квартири [ADDRESS] . Відповідно до заповіту [PERSON] від 24.01.1997р., посвідченого державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №1-369, належну йому квартиру [PERSON] заповів [PERSON] /а.с.87/. В матеріалах спадкової справи наявна копія заяви [PERSON] /а.с.86/, відповідно до якої йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказане спадкове майно /а.с.90, зворот/, а саме на вищевказану квартиру в м.Кролевець. Водночас, з матеріалів спадкової справи слідує, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] в обсяг спадкового майна не входив, заяв щодо видачу свідоцтва про право на спадщину від спадкоємців щодо вказаного нерухомого майна подано не було, що підтверджується копією спадкової справи. За доводами позову, [PERSON] приблизно 26 років тому виїхав на постійне місце проживання в інший населений пункт. При цьому, у 1996 році між позивачем [PERSON] та [PERSON] виникла домовленість, згідно з якою [PERSON] передав їй для проживання відповідний будинок, оскільки сам мав намір виїхати на невизначений час. Позивач зазначає, що ніхто з родичів [PERSON] свої спадкові права на спірний будинок не заявляв, та досі право власності на нього ні за ким не оформлено. Так, відповідно до копії листа\~ №47/2 від 24.07.2024р. комунального підприємства «Глухівське бюро технічної інвентаризації» Глухівської міської ради право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване /а.с.14/. З наявної в матеріалах копії довідки № 275 від 12.07.2024р., виданої Зноб-Новгородською селищною радою Шосткинського району Сумської області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , мешканець с. Нововасилівка, вибув з постійного місця проживання 03.11.1997 року і по дату видачі довідки не повертався /а.с.13, зворот/. В свою чергу у\~ виписці з погосподарської книги № 18 за 2020-2025 роки, виданої Зноб-Новгородською селищною радою Шосткинського району Сумської області від 03.08.2024р., вказується, що головою домогосподарства житлового будинку [ADDRESS] , є [PERSON] /а.с.14/. У вказаній виписці зазначено, що номер об`єкта ПГО 0044-1 в погосподарській книзі №1 (за 2020-2025 роки) відкритий на гр. [PERSON] . Будинок побудований у 1955 році з погосподарськими будівлями та спорудами, загальною площею 50 кв м. та розташований на земельній ділянці 0,04 га. Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади, позивач [PERSON] , починаючи з 27.06.1996р. та по теперішній час зареєстрована в будинку [ADDRESS] /а.с.13/. Даний факт також підтверджується копією довідки № 274 від 12.07.2024р., виданої Зноб-Новгородською селищною радою Шосткинського району Сумської області, відповідно до якої [PERSON] дійсно зареєстрована та проживала з 1997 року до 2023 року в будинку [ADDRESS] /а.с.13/. Наданими позивачем копіями платіжних інструкцій за 2024р. підтверджується, що остання є споживачем електроенергії за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , послуг із вивозу сміття, нею також сплачується земельний податок з фізичних осіб /а.с.9-11/. Позивач, вважаючи, що добросовісно заволоділа будинком [ADDRESS] , відкрито, безперервно володіє даним нерухомим майном більш ніж 20 років, в межах даної справи висуває вимоги про визнання за нею права власності на вказане майно за набувальною давністю відповідно до приписів ст. 344 ЦК України. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи підстави заявленого позову, суд вважає за необхідне звернутися до правових положень ст. 344 ЦК України, якою врегульований інститут набувальної давності. Частинами 1 та 3\~ ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. При цьому, за приписами ч. 4 даної статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Оскільки, вказаний будинок був переданий позивачу ще у 1997 році, слід зазначити, що згідно з положеннями п. 8 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України,\~ який набирав чинності з 1 січня 2004 року, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу (договір найму, збереження тощо), виключає застосування набувальної давності. Володіння має бути добросовісним, тобто якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали сумніву щодо правомірності набуття майна. Як було встановлено судом під час розгляду даної справи, позивач фактично володіє та користується будинком [ADDRESS] більш ніж 28 років,\~ з яких 24 років слід зарахувати до давності володіння в розумінні ст. 344 ЦК України\~ з урахуванням наведених вище приписів п. 8 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України. При цьому, досліджуючи питання щодо добросовісності володіння позивачем спірним майном, слід зазначити, що протягом строку давності володіння цим майном позивач завжди вважала, що спірний будинок належить саме їй, та була впевнена у тому, що правомірно набула його у володіння.\~ За життя [PERSON] , останній не пред`являв вимоги про повернення цього будинку. Після його смерті із заявою щодо видачу свідоцтва про право на спадщину\~ від жодного із спадкоємців щодо вказаного нерухомого майна подано не було, що підтверджується дослідженими судом матеріалами спадкової справи. Спадкоємці [PERSON] претензій до позивача за весь час фактичного володіння позивачем\~ цим майном також не пред`являли.\~ А в ході судового рогляду донька [PERSON] - [PERSON] визнала позовні вимоги про визнання\~ права власності позивача на вказаний будинок. Наведене у сукупності дозволяє суду дійти висновку, що позивач добросовісно заволоділа цим майном. Крім того, як встановлено судом, позивач відкрито, тобто очевидно для всіх третіх осіб, та безперервно володіє даним об`єктом нерухомого майна протягом більше п`ятнадцяти років, що у тому числі підтверджується\~ наведеними вище довідками сільради, фактом\~ звернення позивача до ФОП [PERSON] з приводу видачі технічного паспорта на вказаний житловий будинок /а.с. 14 (зворот)-16/, до ТОВ «КОНСАЛТИНГ-ЕКСПЕРТ І» - з приводу\~\~ оцінки цього майна /а.с. 23-24/, до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва щодо видачі витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації /а.с.6-8/. Більш того, [PERSON] у спірному будинку зареєстрована з 27.06.1996р. /а.с. 13/. Будь-яких сумнівів з цього приводу у суду не виникає. Засадами чинного Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, у тому числі шляхом визнання права (ст. 16 ЦК України). Приймаючи до уваги зазначені обставини, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею права власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі ст. 344 ЦК України.

Outcome: approved