Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача. 13.05.2025 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що [INFO] померла [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . [PERSON] стверджує, що вона є племінницею [PERSON] . 13 лютого 2020 року [PERSON] зробив на випадок смерті заповітне розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів позивачу - [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла тільки вона. Спадкове майно розташоване за адресою: [ADDRESS] . Будинковолодіння складається: з житловою будинку загальною площею 39,7 кв.м., літньої кухні, сараю, стодоли, дворової вбиральні, що розташоване в [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,2166 га., за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, до спадкового майна входять ще три земельні ділянки: площею 0,3332 га., за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства що знаходяться за адресою: с. Текуча, Центр, Косівського району, Івано-Франківської області; земельна ділянка площею 0,2828 га., за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства що знаходяться за адресою: с. Текуча, Центр, Косівського району, Івано-Франківської області та земельна ділянка площею 0,8246 га., за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства що знаходяться за адресою: с. Текуча, Косівського району, Івано-Франківської області. Після смерті [PERSON] [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, але позивачу було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій і рекомендовано з цього питання звернутися до Косівського районного суду. У зв`язку з вищенаведеним [PERSON] просила визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] (померлого [INFO] ) на житловий будинок загальною площею 39,7 кв.м., літню кухню, сарай, стодолу, дворову вбиральню, що розташоване в [ADDRESS] та земельні ділянки: площею 0,2166 га., за цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,3332 га., за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства що знаходяться за адресою: с. Текуча, Центр, Косівського району, Івано-Франківської області, земельну ділянку площею 0,2828 га., за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства що знаходяться за адресою: с. Текуча, Центр, Косівського району, Івано-Франківської області та земельну ділянку площею 0,8246 га., за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства що знаходяться за адресою: с. Текуча, Косівського району, Івано-Франківської області. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила проводити розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.3). Відповідач в судове засідання не з`явився, однак представник Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував щодо задоволення заявлених позовних вимог. (а.с.38-39). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 28.05.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання (а.с. 35). Ухвалою від 21.07.2025 року підготовче засідання у справі було відкладено. Ухвалою суду від 30.09.2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що відповідно до копії паспорту у вигляді айді картки та копії витягу з реєстру Яблунівської територіальної громади від 28.01.2025 року, [PERSON] народилася [INFO] у с. Текуча Косівського району Івано-Франківської області. [PERSON] зареєстрованиа за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-6). Згідно з копією заповіту, посвідченого в Текучанській сільській раді Косівського району Івано-Франківської області 13 лютого 2020 року і зареєстрованого за № 1, [PERSON] зробив на випадок смерті заповітне розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів позивачу - [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] (а.с.8). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с.9). Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] одружилися 19 листопада 1957 року. Прізвище дружини після одруження « [PERSON] » (а.с.10). Згідно з копією довідки від 20.13.2025 року, виданої Яблунівською селищною радою, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була зареєстрована і постійно проживала по день смерті в житловому будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] зареєстровані та проживають у житловому будинку: [PERSON] - [INFO] , чоловік, [PERSON] - [INFO] , приймачка. Суспільна група господарства колгоспний двір (а.с.11). Відповідно до копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, спадкова справа після смерті [PERSON] відкрита 04.03.2024 року за номером 72092287 приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Григорчук З.Р. (а.с.12). Згідно з копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 02-31/128 від 01 квітня 2025 року, єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є - [PERSON] , її частка в спадщині складає 1. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] з підстав того, що не подано всіх необхідних документів, які підтверджують право власності спадкодавця на належне йому за життя майно (а.с.13-14). Відповідно до копії технічного паспорту на домоволодіння за адресою [ADDRESS] розміщено житловий будинок загальною площею 39,7 кв.м., літня кухня, сарай, стодола, дворова вбиральня (а.с.15-18). Згідно копії державного акту на право власності на землю серії IV-ШФ № 038281 [PERSON] рішенням Текучанської сільської ради від 29 грудня 1993 року передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства площею 0,8246 га. (а.с.19). Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЗ № 152721 від 17 листопада 2008 року, [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,2828 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства що знаходяться за адресою: с. Текуча, Центр, Косівського району, Івано-Франківської області (а.с.20). Згідно з копією державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЗ № 152722 від 17 листопада 2008 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,3332 га., за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства що знаходяться за адресою: с. Текуча, Центр, Косівського району, Івано-Франківської області (а.с.21). Згідно з\~висновком про\~вартість об`єкта\~оцінки,\~який виданий\~07.05.2025\~року за\~№ 16\~суб`єктом оціночної\~діяльності -\~оцінювачем [PERSON] \~ринкова вартість\~житлового будинку загально площею\~39,7\~кв.м.,\~в тому\~числі житловою площею\~13,9\~кв.м.,\~господарських будівель\~і споруд:\~літня кухня,\~сарай,\~стайня,\~стодола,\~вбиральня,\~та земельної\~ділянки для\~обслуговування житлового\~будинку та господарських будівель і споруд, площею 0,2166 га., земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3332 га., та площею 0,2828 га., та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,8246 га., що належали [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] станом на дату оцінки становить 97 186 грн. (а.с.22). Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , є інвалідом дитинства ІІ групи (а.с.23). Згідно з витягом з Державного земельного кадастру № НВ-0700252972025 від 25.02.2025 року, земельна ділянка за кадастровим номером 26236687401:01:001:0183 за адресою: [ADDRESS] площею 0,2166 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, належить [PERSON] (а.с.57-60). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на майно, яке є об`єктом спадщини. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У ч. 1 ст. 1269 ЦК України зазначено, що \~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено у підпунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В пункті п.3.3. роз`яснень, що містяться у листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві. Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до п. г ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 02-31/128 від 01 квітня 2025 року та його єдиним спадкоємцем за заповітом. [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав по день смерті в житловому будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Частка власності спадкодавця в цьому будинку становить . Співвласником будинку також була його дружина [PERSON] ( частка), яка померла [INFO] і частку якої після смерті успадкував чоловік [PERSON] . На праві приватної власності [PERSON] належали земельні ділянки: 0,2828 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та 0,3332 га., з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за адресою: с. Текуча, Центр, Косівського району, Івано-Франківської області, що підтверджується Державними актами на право власності на землю, які [PERSON] успадкував після смерті дружини. [PERSON] \~належала земельна\~ділянка для\~ведення особистого\~селянського господарства\~площею 0,8246\~га.\~відповідно до\~Державного акту\~на право\~приватної власності\~на землю.\~Також спадкодавець\~був власником\~земельної ділянки\~площею 0,2166\~га для\~будівництва і\~обслуговування житлового\~будинку та господарських будівель і споруд, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої приватним нотаріусом Косівського нотаріального округу Григорчук З.Р., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину на домоволодіння та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , а також ще три земельні ділянки у с. Текуча, Косівського району, Івано-Франківської області, з причини відсутності документів, що підтверджують право власності спадкодавця на це майно. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку що спадкодавець [PERSON] за життя володів вищезазначеним майном, спадкоємець [PERSON] є єдиним спадкоємцем, у встановленому законом порядку прийняла спадщину, спору щодо спадкового майна немає, однак оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з чим її право підлягає захисту у судовому порядку.

Outcome: approved