Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

05.09.2025 до Бахмацького районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява ТОВ «ВІН ФІНАНС» (далі Позивач) до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення відшкодування за\~невиконання кредитного\~договору Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно з рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 21.08.2014 з Відповідача на користь ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» була стягнута заборгованість у розмірі 215172.36 грн. за кредитним договором №11399081000 від 30.09.2008, укладеним Відповідачем та АКБ «УКРСИББАНК». У подальшому, АКБ «УКРСИББАНК» на підставі договору купівлі-продажу права вимоги №1930/К від 18.09.2019 відступило право вимоги до Відповідача за кредитним договором №11399081000 від 30.09.2008 на користь Позивача. Вказане судове рішення виконувалось у примусовому порядку, однак не було виконане у розумінні чинного законодавства, зокрема, воно не виконувалось Відповідачем у період з 23.02.2019 по 23.02.2022. Оскільки невиконання рішення суду є триваючим, Позивач, посилаючись, окрім іншого, на положення ст.625 ЦК України, просить стягнути з Відповідача інфляційні втрати за період прострочення в сумі 47050.54 грн. та 3% річних в сумі 19347.82 грн. Згідно з ухвалою від 08.09.2025 вказану позовну заяву було залишено без руху з наданням Позивачу триденного строку з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків. Згідно з ухвалою суду від 24.09.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 23.10.2025. Сторони у судове засідання не з`явилися. При цьому, представник Позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подав. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З письмової згоди представника Позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно з рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 21.08.2014 у справі 728/84/14, яке наявне у Єдиному державному реєстрі судових рішень, був задоволений позов ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» кредитну заборгованість на загальну суму 215172.36 грн. (а.с.11-12). Згідно з ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 11.11.2019 у справі 728/84/14, яка наявна у Єдиному державному реєстрі судових рішень, було замінено стягувача ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» на правонаступника ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» у виконавчому провадженні у справі за позовом ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.13-14). Відповідно до наказу ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» №55-к від 25.07.2024, на виконання протоколу Загальних зборів учасників вказаного товариства від 25.07.2024, було перейменовано ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» на ТОВ «ВІН ФІНАНС» (а.с.10, 15). З доданого до позовної заяви скрін-шоту з автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що станом на вересень 2025 року у системі наявні відомості про виконавче провадження АСВП 46418827, яке відкрито 10.02.2015; боржником у даному виконавчому провадженні є [PERSON] , а стягувачем ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК»; стан даного виконавчого провадження вказаний як «Завершено» (а.с.16). У даній справі Позивач вказує, що рішення суду не виконувалось Відповідачем у період з 23.02.2019 по 23.02.2022 і згідно з наданим ним розрахунком, сума інфляційних втрат та 3% річних у зв?язку з несвоєчасним виконанням рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 21.08.2014 становить 47050.54 грн. та 19347.82 грн., відповідно. При цьому, розрахунок інфляційних втрат Позивачем здійснений за формулою: ІІС =(ІІ1 : 100) х (ІІ2 : 100) х (ІІ3 : 100) х … (ІІZ :100) ІІ1 індекс інфляції за перший місяць прострочення, ….. ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Розрахунок 3% річних здійснений за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання визначений у позовній заяві: з 25.02.2019 по 31.12.2019 310 днів; з 01.01.2020 по 31.12.2020 366 днів; з 01.01.2021 по 23.02.2022 419 днів. Предметом позову у даній справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3\~% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням про стягнення боргу із солідарних боржників. Відповідно до положень ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями ч.1\~ст.543\~ЦК України\~визначено,\~що уразі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. За змістом положень статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц. Згідно з положеннями ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У Постанові від 16.05.2018 Велика Палата Верховного Суду у справі №686/21962/15-ц відступила від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20.01.2016 у справі №6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02.03.2016 у справі №6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, в тому числі і за договором страхування, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04.06.2019 у справі №916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Відповідно до ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Таким чином, при солідарному обов`язку кредиторові надається право за своїм розсудом вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного окремо. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників і не одержавши задоволення, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника. У даному випадку, звертаючись до суду з даним позовом до Відповідача, Позивач на власний розсуд подав його до одного із солідарних боржників за рішенням суду, яке виходячи зі змісту позовної заяви, не виконувалось у період з 23.02.2019 по 23.02.2022. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Сторони у процесі користуються своїми правами на власний розсуд, обирають спосіб захисту порушених прав, надають суду докази на підтвердження своєї правової позиції та спростування заперечень іншої сторони, при цьому тягар доказування повністю покладається на сторони. У даному випадку, Позивач, обґрунтовуючи вимоги позову, не надав доказів щодо невиконання рішення суду у виконавчому провадженні, яке на даний час, виходячи із відомостей у автоматизованій системі\~виконавчого провадження є завершеним, у заявлений у позовній заяві період: з 23.02.2019 по 23.02.2022 усіма солідарними боржниками, у тому числі Відповідачем і правом заявити клопотання про витребування таких доказів, у відповідності до положень ст.84 ЦПК України, у разі їх відсутності у нього, не скористався, хоча суд звертав на це увагу в ухвалі про залишення позовної заяви без руху. Надані суду докази підтверджують лише наявність судового рішення, згідно з яким з Відповідача у солідарному порядку стягнуто суму кредитної заборгованості та право Позивача, як сторони виконавчого провадження, на стягнення такої заборгованості, однак жодним чином не підтверджують періоду невиконання судового рішення, за який Позивач просить стягнути з Відповідача інфляційні втрати та 3% річних. При цьому, суд не знайшов підстав для самостійного збирання доказів у відповідності до вимог ч.7 ст.81 ЦПК України, оскільки не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків щодо доказів. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі сторони мали рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять їх у суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, суд приймає рішення на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Оскільки обсяг наданих суду доказів належним чином не підтверджує вимоги позову, тому, беручи до уваги, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у позові. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed