Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

[PERSON] (далі - позивачка) звернулася до суду із позовом до Макарівської селищної ради Київської області (далі - відповідач) в якому вказала, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшла, зокрема, земельна ділянка, належна померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №870959 від 26.08.2009 року. Відповідно до заповіту від 05.08.2021 року, посвідченого старостою сіл Юрів, Копіївка, Завалівка Шурдою В.К., [PERSON] заповіла [PERSON] все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, та все те, що ще буде їй належати на час смерті, а також належні майнові права та обов`язки на час смерті. Разом з тим, позивачка вказала, що з 2020 року вона працювала соціальним працівником та займалася обслуговуванням мешканців села Мар`янівка Бучанського району Київської області, які потребували сторонньої допомоги. До категорії таких осіб відносилась [PERSON] , [INFO] , як особа похилого віку. Оскільки у померлої не було рідних, вона була самотньою людиною, проживала у будинку, власник якого їй не відомий, позивачка постійно піклувалася про умови життя [PERSON] , а саме: допомагала їй по господарству, купувала та приносила продукти харчування та ліки, тобто створювала належні умови для проживання. Позивачка постійно відвідувала [PERSON] , навіть в поза робочий час та у вихідні дні, адже між ними склалися теплі відносини і стали одне для одного немов рідні. Так як, у померлої не було рідних, всі витрати, пов`язані з її похованням, позивачка взяла на себе. На початку серпня 2024 року, позивачці зателефонувала власниця будинку, в якому проживала [PERSON] , та попросила забрати з будинку особисті речі покійної, які там залишились. При перебиранні речей між одягом у хустині позивачка знайшла вказаний вище заповіт, державний акт та технічну документацію. Дізнавшись про існування заповіту, 23.08.2024 року позивачка звернулася із заявою до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Ольшевського В.С., але останнім було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки пропущено строк для прийняття спадщини. Позивачка вказує, що причина пропуску нею строку на прийняття спадщини є поважною зважаючи, що дізналася про заповіт лише в серпні 2024 року, знайшовши його оригінал під час перебирання особистих речей померлої. При цьому позивачці не було відомо про існування вказаного заповіту, остання навіть не могла і передбачити можливість його існування, адже вони не були рідними, а за життя померла жодним чином не обмовилась про те, що в неї є якесь майно, і тим паче про складений нею заповіт. Після роз`яснення нотаріусом факту невчасного звернення із заявою про прийняття спадщини, позивачка не змогла відразу звернутися до суду, оскільки була вагітною, вагітність проходила досить тяжко, з кінця серпня та до одного місяця після пологів постійно перебувала у лікарні. Враховуючи наведене, позивачка вважає, що вона з поважних причин не мала можливості вчасно звернутися до нотаріальної контори із відповідною заявою, та просила суд визначити їй додатковий строк терміном один місяць, достатній для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 07.04.2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Вказаною ухвалою також встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України (а.с.26). Ухвалою суду від 30.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні 21.10.2025 року (а.с.44). У судове засідання 21.10.2025 року позивачка не прибула, подала до суду письмову заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с.37). Належним чином повідомлений про день та час слухання справи (а.с.47), представник відповідача в судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, що не перешкоджає розглядові справи. Раніше поданого письмового клопотання (а.с.36), відповідач просив слухати справу у відсутності його представника за наявними у справі матеріалами. Протягом встановленого судом строку відповідач відзиву на позов не подав, а тому суд розглядає справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.06.2022 року (а.с.10), та яка з 04.12.1986 року до дня своєї смерті проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] за вищевказаною адресою була зареєстрована (прописана) та проживала одна, що підтверджується довідкою №138, виданої 16.08.2024 року старостою Мар`янівського старостинського округу Макарівської селищної ради (а.с.21). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої увійшла, зокрема, земельна ділянка площею 0,5537 га з кадастровим номером 3222784500:03:003:0035 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в Макарівському районі Мар`янівська сільська рада, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №870959 від 26.08.2009 року (а.с.12). Згідно заповіту, посвідченого 05.08.2021 року старостою сіл Юрів, Копіївка, Завалівка Шурдою В.К., зареєстрованого в реєстрі за №24-04, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, та все те, що ще буде їй належати на час смерті, а також належні майнові права та обов`язки на час смерті заповіла [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Вказаний заповіт на день смерті заповідача є чинним, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 15.07.2025 року №81868936 (а.с.39). Позивачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями наступних документів, які містяться в матеріалах справи: витягом з реєстру Макарівської територіальної громади №2023/007779160 від 27.09.2023 року (а.с.7) та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23.11.2021 року (а.с.8). Як вбачається з довідки №135, виданої 13.08.2024 року старостою Мар`янівського старостинського округу Макарівської селищної ради, [PERSON] , [INFO] , за власні кошти поховала [PERSON] , яка була зареєстрована (прописана) та проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). При зверненні позивачки до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Ольшевського В.С. з приводу оформлення своїх спадкових справ після смерті [PERSON] , їй було повідомлено про те, що вона, як спадкоємець за заповітом, на день смерті спадкодавця з нею зареєстрована не була, а тому пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини у зв`язку з чим приватним нотаріусом було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду з відповідною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.22). Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №78104228 від 23.08.2024 року, спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась (а.с.23). Таким чином, інших спадкоємців, окрім позивачки [PERSON] , яка належить до спадкоємців за заповітом, щодо спадкового майна померлої [PERSON] ні за законом/заповітом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено. Крім того, в обґрунтування своїх вимог позивачка вказує, що причина пропуску нею строку на прийняття спадщини пов`язана із тим, що остання не знала про існування заповіту від 05.08.2021 року, оскільки знайшла його оригінал під час перебирання особистих речей померлої. При цьому позивачці не було відомо про існування вказаного заповіту, остання навіть не могла і передбачити можливість його існування, адже вони не були рідними, а за життя померла жодним чином не обмовилась про те, що в неї є якесь майно, і тим паче про складений нею заповіт. Так, позивачка посилалася на те, що Верховний суд у Постанові від 25 березня 2020 року у справі №642/2539/18-ц, зазначив правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд повинен дослідити поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. У зв`язку із цим позивачка пропустила визначений законом 6-місячний строк для подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним. Відповідно до ст. 1217 та 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1, ч.ч. 2, 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Спадкування - особливий правовий інститут. Можливість стати спадкоємцем не залежить від соціального статусу особи, її дієздатності, громадянства тощо. Водночас, законодавство встановлює певні умови, дотримання яких є обов`язковим для оформлення прав на спадкове майно. Однією із таких умов є дотримання спадкоємцем строку на прийняття спадщини. Цивільний кодекс України встановлює для прийняття спадщини строк у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини (смерті спадкодавця). Протягом 6 місяців спадкоємець повинен подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо протягом вказаного строку заяву про прийняття спадщини не подано, спадкоємець вважається таким, що не прийняв спадщину. Разом із тим, пропуск строку для прийняття спадщини не є безумовною підставою, що позбавляє спадкоємців права на спадок. Закон передбачає механізм захисту прав спадкоємців і дозволяє подати заяву про прийняття спадщини поза межами 6-місячного строку. Спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, може бути встановлений додатковий строк: за письмовою згодою інших спадкоємців, які прийняли спадщину; за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Чинне законодавство України не містить визначення поняття «поважні причини» та не встановлює переліку таких причин. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року по справі №686/5757/23 (п. 87 постанови) відступила від загального правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17 та у послідуючих постановах Верховного Суду, про те, що «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини», шляхом конкретизації такого висновку, зазначивши про таке: - необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права; - втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини; - тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування). Враховуючи наведене, суд вважає, що обставини на які посилалась позивачка, в обґрунтування своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, зокрема, необізнаність про наявність заповіту є поважною причиною пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини. Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що позивачка належать до спадкоємців за заповітом після смерті [PERSON] , інших спадкоємців, які би прийняли спадщину судом не встановлено, та пропустила строк для прийняття спадщини із поважної причини. Оскільки відповідач не вчиняв протиправних дій, що стали підставою позову, судові витрати з відповідача не стягуються та покладаються на позивача. Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved