Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН" (далі ТОВ "ФК\~ДЕБТ КОЛЛЕКШН") звернулося до Яготинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Вимоги позову обґрунтовано тим, що 06.11.2019 року між ТОВ "ГОУФІНГОУ" та [PERSON] укладено кредитний договір № 2575707907/161755 про надання коштів на умовах споживчого кредиту який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Згідно умов кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 3500,00 грн. Дата надання кредиту: 06.11.2019 року, Строк кредиту: 30 днів, Валюта кредиту: UAH, Відсоткова ставка 1,85% (процентів) на добу. На підтвердження видачі Товариством, кредитних коштів, позивач надає інформаційну довідку, відповідно до якої 06.11.2019 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 3500,00 грн за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що в свою чергу являється доказом видачі кредитних коштів. Також позивач зазначає, що 31.05.2021 року між ТОВ "ГОУФІНГОУ" та ТОВ "ФК "СІТІ ФІНАНС ГРУП" укладено договір факторингу №1-31/05/21 відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ "ФК "СІТІ ФІНАНС ГРУП" за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором 2575707907/161755 від 06.11.2019 укладеним з [PERSON] 03.06.2021 року ТОВ "ФК "СІТІ ФІНАНС ГРУП", як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором 2575707907/161755 від 06.11.2019 до ТОВ "ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН" у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до Відповідача. На підставі вище викладеного орієнтовний розрахунок судових витрат ТОВ "ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН" у зв`язку з невиконанням своїх фінансових зобов`язань відповідачем в рамках кредитного договору становить 12 922,40 грн в тому числі 10 500,00 грн витрати на професійну правову допомогу та 2 422,40 грн сплачений судовий збір за подачу до суду позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості. Ухвалою від 25.08.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17 вересня 2025 року представником позивача через систему "Електронний суд" подано заяву про розподіл, відшкодування, компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, відповідно до якої просили стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500 грн, розгляд справи проводити за відсутності їх представника, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, відзив на позов не надала, у зв`язку з чим суд зазначає таке. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України). Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2)день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України). Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на "усне слухання". Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року). Відповідачка відзиву на позов не надіслала, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, згідно з вимогами ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Тож відповідачка вважається такою, що повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи. Будь-яких клопотань чи заяв від неї не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про правовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 06.11.2019 року між ТОВ "ГОУФІНГОУ" (позикодавець) та відповідачем підписано договір позики № 2575707907/161755 (далі - Договір), відповідно до умов якого позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (п. 1 Договору). Відповідно до положень Договору він укладено дистанційно, в електронні формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором R79171. Сума позики за договором 3500 грн. У відповідності до умов договору кошти перераховані позичальнику в безготівковій формі. Дата повернення позики 05.12.2019; фіксована процентна ставка за день користування 1,85%. 31.05.2021 року між позивачем (фактор) та ТОВ "ГОУФІНГОУ" (клієнт) укладено договір факторингу № 1-31/05/21 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого клієнт передає (відступає) фактору за плату належні йому права вимоги, а фактор приймає належні клієнту права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. 03.06.2021 року ТОВ "ФК "СІТІ ФІНАНС ГРУП", як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором 2575707907/161755 від 06.11.2019 до ТОВ "ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН". Щодо вирішення спору про стягнення заборгованості за договором позики № 2575707907/161755 , суд виходить з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, представник товариства з обмеженою відповідальністю "ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН", звертаючись до суду з даним позовом, на підтвердження обґрунтувань позову в частині виконання зобов`язання первісного кредитора із надання кредиту, шляхом перерахування її на картковий рахунок відповідача надано підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів виданого ТОВ "ПрофітГід", яке не є учасником справи, про перерахування грошових коштів, здійснений первісним кредитором, інших доказів на підтвердження заявлених вимог до суду не надав. Крім цього, підтвердення не підписане, лише містить напис "підписано кваліфікованим електронним підписом". Фактично подано непідписану роздруківку із текстом, яка не містить ані дати складення, ані номера, ані підпису. Клопотань про витребування стороною позивача не заявлялося. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом представник позивача просив розглядати справу без його участі. Отже, товариство з обмеженою відповідальністю "ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН" скористалося своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, та не надало до суду належних доказів на підтвердження видачі первісним кредитором ТОВ "ГОУФІНГОУ" кредиту [PERSON] у розмірі 3500 грн. Таким чином, належних та допустимих доказів перерахування коштів за договором від 06.11.2019 року № 2575707907/161755 матеріали справи не містять, тобто реальність кредитної операції, отримання та користування коштами відповідачем матеріалами справи не підтверджено. Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є первинні документи. Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Позивачем ТОВ "ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН"" не було надано первинного документу, як й іншого належного та допустимого доказу, який би засвідчив, що позикодавцем були перераховані грошові кошти відповідачу в розмірі, що передбачений договором № 2575707907/161755, а відповідач ці кошти отримав та користувався ними. Відтак, реальність кредитної операції щодо надання грошових коштів у позику не доведено, а отже не доведено й виникнення права вимоги за договором позики. Належних та допустимих доказів щодо фактичного перерахування коштів за договором № 2575707907/161755 (письмових або електронних), які б відповідали вимогам процесуального законодавства, перерахування грошових коштів на користь відповідача, позивачем не надано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності та необґрунтованості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed