Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовну заяву мотивує тим, що 21 березня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №00-9684168, який був підписаний у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Зауважує, що [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором №00-9684168, у боржника утворилась заборгованість за період з 21.10.2024 по 15.05.2025 рр. у розмірі 17\~711.4 грн., що складається із: заборгованість за кредитом 6 300 грн.; заборгованість за несплаченими відсотками 11 411,40 грн. Вказує, що 21.10.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС, згідно якого ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло права вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №00-9684168. На підставі наведеного, просить суд стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі\~17\~711.40\~грн. та понесені судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому згідно прохальної частини позовної заяви просить у випадку неявки представника у судове засідання проводити розгляд даної справи без її участі за наявними у справі матеріалами, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, додаткових клопотань, заяв чи заперечень на позов до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №00-9684168, який був підписаний у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію». Судом встановлено, що позичальник взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків за його користування та комісії належним чином не виконує, та з наданого позивачем розрахунку слідує, що у [PERSON] утворилась заборгованість за період з 21.10.2024 по 15.05.2025 рр. у розмірі 17\~711.4 грн., що складається із: заборгованість за кредитом 6 300 грн.; заборгованість за несплаченими відсотками 11 411,40 грн. Одночасно, 21.10.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу №21102024-МК/ЕЙС, згідно якого первісний кредитор передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» за плату належні йому права вимоги до боржників, зокрема і до [PERSON] . Отже, ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», набувши статусу нового кредитора, отримало право пред`явлення вимоги до [PERSON] щодо погашення наявної в нього заборгованості за вищевказаним кредитним договором на суму 17\~711.40 грн., що повністю узгоджується з положеннями ст. 514 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти. Із ст. 1050 ЦК України вбачається, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно з ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] умови взятих на себе кредитних зобов`язань не виконав, що виявилося у неповерненні кредитних коштів, що стало наслідком звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», в якості нового кредитора, до суду за захистом своїх прав та інтересів. У відповідності до ч. 1 ст.\~527\~ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зважаючи на те, що строк виконання зобов`язання настав, доказів повернення боргу станом на день розгляду справи відповідачем не надано, як і не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявленої заборгованості за вищевказаним договором, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення із [PERSON] заявленої заборгованості є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача. Крім того, відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Позивач просить стягнути з відповідача 7 000,00 грн. понесених витрат на правову допомогу. Проте, в ході розгляду справи стороною позивача не було надано документів, що свідчать про понесення витрат саме у такому розмірі та про здійснення їх оплати. З огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку, що позивачем не обґрунтовано належними доказами заявлену суму заявлених витрат на правову допомогу, а тому така вимога до задоволення не підлягає. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial