Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

У серпні 2025 року до Дарницького районного суду м. Києва звернувся представник позивача, адвокат Гайченя Оксана Дмитрівна, із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач зазначає, що 05 липня 2003 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу позивач вказує, що протягом останніх років сімейне життя погіршилося, сторони втратили почуття поваги, довіри та любові один до одного. Сторони тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, не мають взаємних прав та обов`язків, кожен веде окремий бюджет. Отже, шлюб має формальний характер, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Позивач не згоден на строк для примирення та просить суд розірвати шлюб із відповідачем. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючою суддею у даній справі визначено Котенко Р. В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін про судове засідання на 22 жовтня 2025 року. У судове засідання 22 жовтня 2025 року сторони не з`явилися, попередньо належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. 22 жовтня 2025 року від позивача та її представника до суду поштовим відправленням надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, у яких зазначено, що позовні вимоги підтримуються у повному обсязі, просять їх задовольнити та не надавати строк на примирення. Того ж дня від відповідача поштовим відправленням до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він також просив розірвати шлюб. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи та дослідивши наявні матеріали, з урахуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, дійшов таких висновків. Встановлено, що 05 липня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис № 461. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини стало [PERSON] . У шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , дата народження [INFO] , та [PERSON] , дата народження [INFO] . Представник позивача зазначає, що подальше спільне проживання сторін та збереження родини неможливе, на що відповідач не заперечує. Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтями 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалась цим правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Беручи до уваги доводи позивача, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, чоловіки та жінки користуються однаковими правами щодо укладення шлюбу, перебування у шлюбі та його розірвання. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За наявності таких обставин справи суд вважає, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а з урахуванням позиції відповідача, який не заперечує проти розірвання шлюбу, підстав для надання строку для примирення сторін суд також не вбачає. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Згідно з частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Судові витрати відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. При цьому відповідно до частини першої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України та частини третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до ухвалення рішення судом першої інстанції, відмови позивача від позову або визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні, у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на наведені норми чинного законодавства України та з урахуванням того, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 605,60 грн.

Outcome: approved