Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

I. Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» звернулось до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 74451 грн та суму понесених витрат на сплату судового збору у розмірі 3028 грн 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 17.10.2024 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» укладено Договір кредитної лінії № 934686202 (далі - Договір), у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримала кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 29900,00 грн. Свої зобов`язання кредитор виконав, надавши грошові кошти позичальникові. Усі права вимоги за договором кредитної лінії № 934686202 від 17.10.2024 було відступлене до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», згідно договору факторингу №МВ-ТП/13 від 17.12.2024. Відповідач не здійснила належним чином погашення кредиту, внаслідок чого станом на дату подачі позову утворилась заборгованість в розмірі 74451 грн 00 коп., з яких: заборгованість по кредиту в розмірі 29900 грн 00 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 44551 грн 00 коп. Позивачем направлено відповідачу досудову вимогу про виконання боргових зобов`язань за договором, надавши можливість останній добровільно врегулювати заборгованість, однак вимога не була виконана. У зв`язку з тим, що відповідачем у добровільному порядку наявна за кредитним договором заборгованість не погашається, позивач просить стягнути таку у судовому порядку. Ухвалою суду від 03.06.2025 відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27.06.2025, шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» представником відповідача - [PERSON], подано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що відповідач заперечує проти вказаного позову та просить відмовити у його задоволені повністю, з огляду на наступне. Відповідач зазначає, що надані позивачем розрахунки є виключно внутрішніми документами позивача, підготовленими його працівниками, та відображають односторонню арифметичну калькуляцію позивача, не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача та не є правовою підставою для стягнення відповідних сум. Вказує, що договори факторингу разом з додатковими угодами до них, актами прийому-передачі реєстрів боржників та з витягами з реєстру боржників, які є похідними від договору позики та кредитного договору, не є безумовними доказами підтвердження достовірності розміру заборгованості за такими договорами. 03.07.2025, шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», представником позивача подано відповідь на відзив, в якій представник вважає відзив на позовну заяву необґрунтованим, нелогічним та таким, що містить формальний виклад заперечень, які жодними докази зі сторони відповідача не доведені. 15.08.2025, шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в якій останній не погоджується із підставами викладеними у відповіді на відзив, просить відмовити у задоволені позовних вимог. Ухвалою суду від 17 вересня 2025 року витребувано з Акціонерного товариства "ВСТ БАНК", код ЄДРПОУ 26237202, 49051, м Дніпро, вул. Курсантська, 24; bank@vstbank.ua, виписку про рух коштів по банківському рахунку за карткою № [NUMBER] , яка відкрита на ім`я [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , в тому числі на дату отримання кредитних коштів 17.10.2024 року у сумі 29900,00 грн. 06.10.2025 витребувані на підставі зазначеної ухвали докази надійшли до суду. Представник позивача у судове засідання не з`явився, звернулась до суду із заявою у якій просить розглядати справу за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав наведених у відповідних заявах поданих суду. II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що 17.10.2024 між сторонами укладено договір кредитної лінії №934686202. Згідно даного кредитного договору, відповідач отримала кредит у розмірі 29900 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, поверненням кредиту та сплатою процентів за користування, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», кінцева дата повернення (виплати) Кредиту - 16.11.2029, строк дії договору - 5 років (пп. 2.1, 2.3, 7.3, 11.1 Договору кредитної лінії № 934686202 від 17.10.2024). Відповідно до п. 4. Договору кредитної лінії № 934686202 від 17.10.2024 - базова процентна ставка: 365,00% річних. Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, що підтверджується долученими до справи матеріалами щодо здійснення переказу грошових коштів, а саме довідкою від 11.05.2025, довідкою про рух грошових коштів по рахунку № [NUMBER] . Відповідно до розрахунку заборгованості Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», долученого до матеріалів позовної заяви, заборгованість [PERSON] за Договору кредитної лінії № 934686202 від 17.10.2024 станом на 15.03.2025 становить 74451 грн 00 коп., з яких: заборгованість по кредиту в розмірі 29900 грн 00 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 44551 грн 00 коп. 17.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (фактор) укладено договір факторингу №МВ-ТП/13, у відповідності до умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п.2.2. договору факторингу №МВ-ТП/13 від 17.12.2024, Сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення Прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання Клієнта перед Фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від Боржника на виконання вимоги, а Клієнт не відповідатиме перед Фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання Боржника. Пунктом 5.1. договору факторингу №МВ-ТП/13 від 17.12.2024 визначено, що наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання Реєстру прав вимоги. Майбутнє Право вимоги вважається переданим з моменту виникнення такого права вимоги до Боржника та додаткового оформлення не потребує. На виконання умов договору факторингу №МВ-ТП/13 від 17.12.2024 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» сплачено ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» суму фінансування у розмірі 3010274 грн 71 коп., що підтверджується платіжною інструкцією №1034 від 16.01.2025. Як вбачається з витягу з реєстру права вимоги до договору факторингу №МВ-ТП/13 від 17.12.2024, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором кредитної лінії № 934686202 від 17.10.2024 в сумі 63089 грн 00 коп, з яких: сума заборгованості по основному боргу (тіло кредиту) в розмірі 29900 грн 00 коп.; заборгованість по процентам в розмірі 18239 грн 00 коп.; неустойка - 14950 грн 00 коп. Відповідно до п. 11.1 договору кредитної лінії № 934686202 від 17.10.2024, договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання. 16.03.2025 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на адресу відповідача направлено письмову повідомлення про відступлення права вимоги за договором № 934686202 від 17.10.2024 року та повідомлення про дострокове його розірвання договору. 15.04.2025 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» на адресу відповідача направлено досудову вимогу (повідомлення) та про необхідність погашення заборгованості у розмірі 89401 грн 00 коп. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За частиною першою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Щодо доводів представника відповідача про те, що позивач не надав повних та достовірних доказів щодо перерахування коштів на картки чи рахунки відповідача, то такі спростовуються витребуваною від Акціонерного товариства «ВСТ БАНК» руху грошових коштів платіжна картка № [NUMBER] , по рахунку № [NUMBER] за період з 25.01.2024 по 30.12.2024, у якій наявні дані про зарахування на рахунок відповідача 17.10.2024 29900 грн. Так, згідно вищезгаданої виписки платіжна картка № [NUMBER] належить [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , рахунок № [NUMBER] , по якому 17.10.2024 о 8:25:51, сума у валюті операції 29900 UAH, деталі операції 9PV6T4, зарахування коштів на ПР за операцію MS/VD: payway1*tr4cv\\. Суд зазначає, що платіжна картка № [NUMBER] вказана [PERSON] у договору кредитної лінії № 934686202 від 17.10.2024 та заявці на отримання грошових коштів в кредит від 17.10.2024. Твердження представника відповідача про неможливість ідентифікації з виписки про рух коштів відправника (платника) є безпідставними, адже спростовуються доказами дослідженими судом з яких встановлено дату укладення кредитного договору, суму кредиту, вказану платіжну картку в договорі, дату зарахування коштів на рахунок № [NUMBER] , що у своїй сукупності підтверджує отримання [PERSON] кредитних коштів. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» доведено факт укладення між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] 17.10.2024 року договору кредитної лінії № 934686202 від 17.10.2024, а також отримання відповідачем коштів у позику. Таким чином, ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаними договорами, здійснивши переказ коштів відповідачу на банківську картку, яка зазначена відповідачкою у відповідному договорі. Більше того, сам факт отримання коштів у зазначеному розмірі відповідачем не заперечується. Натомість, заперечуючи факт надходження коштів на виконання відповідного кредитного договору, сторона відповідача, являючись власником відповідного банківського рахунку, не наводить у зв`язку із чим на рахунок відповідача поступили відповідні кошти. Крім того, згідно матеріалів справи відповідач [PERSON] свої зобов`язання за вказаними договорами у строки, передбачені наведеним вище договором щодо повернення суми позики та процентів за користування позикою не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за тілом кредиту та за процентами. Щодо тверджень представника відповідача про те, що виписка по особовому рахунку не є належними та допустимими доказами, суд зазначає наступне. Факт надання кредитних коштів підтверджується відповідними письмовими доказами. Отже, цілком обґрунтованими є доводи позивача про порушення відповідачем свого зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати інших платежів за користування кредитними коштами. Згідно постанови Верховного Суду від 12 грудня 2024 року у справі № 298/825/15-ц, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за рахунками позичальника повинні бути досліджені судами з наданням оцінки у сукупності з іншими зібраними у справі доказами на предмет обставин видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у розрахунку позивача. У постанові Верховного Суду від 06 листопада 2018 року у справі № 910/1580/18 сформульовано висновок про те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (зазначений правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21). Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписка по рахунку відповідача, яка витребувана у АТ «ВСТ БАНК» містять ідентичні відомості щодо руху коштів за кредитним зобов`язанням. Окрім цього, виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнту, так як є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність. А тому може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника. До такого правового висновку дійшов Верховний суд у постановах: від 30.11.2022 № 214/6975/15-ц; від 25.11.2022 № 1512/2-214/11; від 21.09.2022 № 381/1647/21; від 01.08.2022 № 369/11694/15-ц; від 06.07.2022 № 128/2269/20; від 01.06.2022 № 172/35/16; від 31.05.2022 № 194/329/15-ц; від 25.05.2022 № 219/7527/16; від 25.05.2022 № 645/59/16-ц; від 20.05.2022 № 336/4796/18; від 09.02.2022 № 161/5648/20; від 02.02.2022 № 205/7751/16-ц. Долучений банком до позову розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) та процентами по кожному платіжному періоду. Належних доказів того, що відповідачка здійснювала погашення тіла кредиту за вищевказаним договором матеріали справи не містять. Відповідачкою не спростовано факт отримання нею кредитних коштів за вищевказаним кредитним договором, а також розмір заборгованості визначений позивачем за тілом кредиту та відсотками. Таким чином, позивач довів факт надання коштів позичальнику, оскільки надав відповідні докази. Надані позивачем розрахунки кредитної заборгованості підтверджені належними доказами та не спростовані відповідачем. Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується, серед іншого, попереднім підписання кредитних договорів та ознайомлення з їх умовами, в результаті чого позичальник взяв на себе зобов`язання повернення кредиту, які він не виконав в повному обсязі, тобто не здійснював часткові та своєчасні погашення. Під час розгляду справи, надаючи оцінку дослідженим доказам, суд погоджується із розрахунком заборгованості за договором кредитної лінії №934686202 від 17.10.2024 року у частині залишку простроченого кредиту (тіла кредиту), залишку прострочених відсотків, який долучено позивачем до справи. Таким чином, позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором кредитної лінії №934686202 від 17.10.2024 у загальному розмірі 74451 гривні 00 копійок, з яких: 29900 грн 00 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 44551 грн 00 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову ? на відповідача; у разі відмовив позові ? на позивача; у разі часткового задоволення позову ? на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, суд присуджує позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2422 гривень 40 копійок. Також, відповідно до п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1, 2 ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та адвокатським об`єднанням «ліга юридичних технологій та інновацій» укладено Договір про надання правової допомоги № 5 від 02.12.2024. Відповідно до умов договору, додаткової угоди №559 від 30.12.2024 та акту приймання-передачі наданих послуг від 30.12.2024 відповідно до Договору про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024, вартість юридичних послуг становить 5000 гривень. Суд погоджується з відповідністю даного розміру вартості наданих послуг та вважає його обґрунтованим, з огляду на характер справи та правовідносин у ній, обсяг матеріалів наданих суду, зміст та обсяг поданих суду заяв та матеріалів та складність справи. Оскільки, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, витрати на професійну правничу допомогу у даному конкретному випадку підлягають до пропорційного розподілу, з врахуванням наведеного розміру та обсягу задоволених вимог, що становить 5000 гривень 00 копійок.

Outcome: approved