Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 00-9622594 від 11.02.2024 у розмірі 49000 грн. Позов обґрунтовано тим, що 11 лютого 2024 року між первісним кредитором ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00-9622594 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, на підставі якого відповідач отримав кредит в розмірі 7800 грн., строком на 360 днів, зі сплатою процентів за заниженою процентною ставкою 0,05% за кожен день користування кредитом протягом перших 25 днів поспіль та стандартною процентною ставкою\~2,47% за кожен день користування кредитом з 26 дня по дату повернення та одноразовою комісією у розмірі 10% від суми кредиту, що складає 780 грн. 21.10.2024 між ТОВ «Макс Кредит» і ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги, зокрема за кредитним договором № 00-9622594. Незважаючи на виконання позикодавцем умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання по кредитному договору не виконав, внаслідок чого у позичальника перед позикодавцем виник борг на загальну суму 49000 грн., з яких: 8580 грн. тіло кредиту, 40420 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. У зв`язку із невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань, позивач просив стягнути зазначену суму заборгованості, а також 2422,40 грн судового збору та 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, яку ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у поданій позовній заяві просить справу розглядати у його відсутності, позов підтримує повністю, з підстав, викладених у позовній заяві та просить його задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. У судове засідання відповідач повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоч завчасно і належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Відзиву на позов не надав. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У судовому засіданні 23.10.2025 судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення і у зв`язку зі складністю справи його ухвалення та проголошення відкладено, проголошення судового рішення призначено на 15 год. 15 хв. 27.10.2025. Дослідивши письмові докази по справі суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11 лютого 2024 року між ТзОВ «Макс Кредит» і відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 00-9622594, який відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» підписано електронним підписом останнього, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який надіслано на номер його мобільного телефону. Укладаючи цей договір, його сторони домовились, що товариство надає клієнту кредит у сумі 7800 грн., строком на 360 днів, за користування коштами клієнт сплачує товариству фіксовану проценту ставку\~0,5% за добу за заниженою процентною ставкою та 2,47% за стандартною процентною ставкою, одноразову комісію у розмірі 10% від суми кредиту, повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюються згідно з графіком розрахунків (додатком до цього договору). Розрахунок процентів за користування кредитом здійснюється за період з дати перерахування коштів кредиту на картrу позичальника до дня повернення кредиту. Узгоджено механізм перерахунку кредитодавцем коштів позичальнику [PERSON] \~на його картковий\~рахунок. Отже, підписавши вказаний договір, сторони погодили всі його істотні умови, а саме щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування позикою, розмір і тип процентної ставки, розмір комісії. Обставини щодо успішної транзакції кредитних коштів у сумі 7800 грн від ТзОВ «Макс Кредит» відповідачу [PERSON] на його картковий рахунок № [NUMBER] підтверджено інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 30.09.2024. 21.10.2024 між ТОВ «Макс Кредит» і ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги, зокрема за кредитним договором №00-9622594 від 11.02.2024, укладеним з [PERSON] . Відповідно до наданого позивачем і приєднаного до матеріалів справи розрахунку заборгованості за кредитним договором від 11.02.2024, станом на 15.05.2025, заборгованість відповідача [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» становить 49000 грн., з яких 8580 грн. тіло кредиту, 40420 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Відповідно до частини першої\~статті 627 ЦК України\~та\~статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони (ст.207 ЦК України). В силу\~статті 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді. Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені\~Законом України «Про електронну комерцію»\~( далі\~Закону). Відповідно до статті 3 Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до\~статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Судом встановлено, що кредитний договір, про який йдеться у справі, за формою відповідає вимогам законодавства, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором, який є аналогом власноручного підпису. [PERSON] при укладенні договору пройшла ідентифікацію за паспортними даними, ідентифікаційним кодом, номером мобільного телефону, погодилася на запропоновані умови кредитування і скористався кредитом, який був перерахований на зазначений ним картковий рахунок. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей\~512,\~514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Згідно зі\~статтею 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За частиною першою\~статті 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Наявними в матеріалах справи договором факторингу, витягом з реєстрів боржників і прав вимог, підтверджується перехід права вимоги за кредитним договором № 00-9622594 від 11.02.2024 до позивача. Окрім тіла кредиту позивачем до стягнення заявлені проценти. В силу частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору ( частина перша\~четверта\~статті 1056-1 ЦК України). Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, позивачем в тіло кредиту в розмірі 8580 грн. включена також і комісія за договором в розмірі 780 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії в сумі 780 грн. суд зазначає таке. За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203\~ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Положення ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуттям чинності\~Закону України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»\~загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже,\~Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Однак, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Разом з тим, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі N 524/5152/15 (провадження N 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, до договору про споживче кредитування не може бути включена умова щодо сплати комісії за надання кредиту. Судом встановлено, що в п. 1.5. Договору, за надання кредиту, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразово комісію у розмірі 10% від суми кредиту, що складає 780 грн., тобто позикодавцем фактично встановлено плату позичальника за надання кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена ч. 1\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, указані умови кредитного договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що відповідачу встановлено комісію за надання кредиту, хоча такі послуги за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення п. 1.5. договору є нікчемними, тобто недійсними в силу закону, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором кредитної лінії № 00-9622594 від 11.02.2024 у загальній сумі 48220 грн., яка складається із: 7800 грн. - тіло кредиту, 40420 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. У частині першій\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем судовий збір в розмірі 2422,40 грн, сплачений за ставкою 0,8 за подання позову за допомогою підсистеми «Електронний суд». Оскільки позовні вимоги судом задоволено на 98,41% (48220 грн. х 100% : 49000 грн. = 98,41%), згідно з частиною першою\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2383,88 грн. судового збору (2422,40 грн. х 98,41% : 100% = 2383,88 грн.). До судових витрат також відносяться витрати на правничу допомогу (ст.133 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.5\~ст.137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок довести неспівмірність заявлених витрат покладається на відповідача. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надані суду: договір про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025, додаткова угода №37 від 07.04.2025 до договору № 07/04/25-02 від 07.04.2025, з адвокатським бюро «Тараненко та Партнери», акт прийому-передачі наданих послуг з погодженим переліком послуг та їх вартості. Відповідач не скористався своїм правом подати заперечення щодо зазначеного розміру судових витрат, відтак суд не вбачає підстав для їх зменшення. За змістом п.3 ч.1 ст.141 ЦПК України інші, крім судового збору, судові витрати, пов"язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 6888,70 грн витрат на професійну правничу допомогу (7000 грн. х 98,41% : 100% = 6888,70 грн.).

Outcome: partial