Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

у квітні 2025 року [PERSON] звернулася до суду зі вказаним позовом, у якому просила встановити факт її перебування на утриманні її колишнього чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , по день смерті. Позов мотивований тим, що з 20 жовтня 2012 року позивачка [PERSON] з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який в подальшому за рішенням суду від 11 грудня 2023 року був розірваний. Позивачка зауважила, що вона є особою з інвалідністю 3 групи безстроково починаючи з 01.03.2016 року. З 26.02.2022 року [PERSON] було мобілізовано до лав Збройних Сил України. Під час проходження військової служби він постійно підтримував зв`язок з позивачкою та сином, приїжджав до них у відпустку, утримував пересилаючи грошову допомогу, яка була для позивачки постійним і основним джерелом існування. 04.02.2024 року [PERSON] отримала сповіщення про те, що [PERSON] 03.02.2024 року зник безвісті під час виконання бойового завдання біля н.п. Авдіївка Донецької області, а в подальшому 08.05.2024 року про те, що він загинув під час стрілецького бою та мінометного обстрілу противником біля н.п. Авдіївка Донецької області. На звернення позивачки про призначення їй одноразової грошової допомоги, у зв`язку з загибеллю її колишнього чоловіка [PERSON] , її документи [INFO] були повернені для доопрацювання, а саме надання документів, які підтверджують що вона перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця. Позивачка вважає, що факт її перебування на утриманні [PERSON] підтверджується доданими до позову доказами здійснення останнім грошових переказів на її рахунок, також даний факт зможуть підтвердити свідки. Також [PERSON] звернула увагу на те, що вона у період з 2023 року до 2024 року в середньому отримувала щомісяця до 2\~000,00 грн, при цьому [PERSON] постійно здійснював їй грошові перекази в значно більших сумах, а тому стверджує, що основним і постійним джерелом засобів її існування була допомога з боку її чоловіка, а відповідно вона перебувала на його утриманні. Одночасно позивачка повідомила, що встановлення факту перебування її на утриманні загиблого колишнього чоловіка необхідне для реалізації права на отримання матеріальних виплат та гарантій передбачених законодавством. 08.07.2025 року від представниці відповідачки [PERSON] адвокатки Євгрофової О.О. надійшов відзив на позов, у якому вона просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15\~000,00 грн. Відзив на позов обґрунтований тим, що позивачка стверджує про те, що під час проходження військової служби [PERSON] постійно підтримував зв`язок з нею та сином, приїжджав до них у відпустку, а також утримував, переказуючи кошти на її рахунок. Разом з тим, позивачка з [PERSON] вже фактично припинили свої шлюбні відносини ще до його мобілізації. З 2016 року по 2022 рік вони періодично не проживали разом та не вели спільного господарства, стосунки у них погіршувались, через що позивачка періодично виганяла його з будинку, після чого він приходив до відповідачки-2, тобто його мами, де проживав тривалі періоди часу. З лютого 2022 року вони взагалі разом не проживали, не вели спільне господарство та не підтримували подружній стосунків. 26.02.2022 року [PERSON] був мобілізований до лав ЗСУ. У 2022 році [PERSON] було надано 10 днів відпустки, а у 2023 році 15 днів, яку він не проводив з позивачкою та сином, як це зазначено у позові, а перебував у своєї матері. За вказаних обставин, шлюб формально між ними був збережений, але шлюбно-сімейних стосунків вже між ними не було, що підтверджується тим, що позивачка тричі зверталася до суду про розірвання шлюбу, при цьому у позовних заявах вказувала про фактичне припинення шлюбу, відсутність спільних інтересів між ними, тощо та наполягала на його розірванні. 11.12.2023 року за рішенням суду шлюб було розірвано. Твердження позивачки про те, що нібито після розірвання шлюбу вони підтримували свої шлюбні відносини, про що на думку позивачки свідчить фактичне перерахування коштів на її рахунок, що не відповідає дійсності, оскільки [PERSON] дійсно перераховував кошти на рахунок позивачки, але ці кошти були призначені не для її утримання, а на утримання їхнього сина, який проживав і продовжує проживати з матір`ю, а також продовжує навчання, з огляду на те, що аліментів з нього у судовому порядку стягнуто не було, а тому він добровільно фінансового забезпечував дитину. Грошові кошти він також перераховував і своїй матері відповідачу-2 по справі та сестрі. Зазначила, що [PERSON] перераховував кошти також іншим особам, але жодна з таких осіб не ставить питання про вони перебували на його утриманні. Вказані обставини встановлені рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 18.06.2025 року. З моменту зникнення безвісти [PERSON] його пошуками займалась відповідач-2 [PERSON] в подальшому нею було отримано його тіло та поховання, встановлення пам`ятника на його могилі, а також за участю сестри [PERSON] , а не його колишня дружина, що спростовує факт наявності шлюбних стосунків, у тому числі після розірвання шлюбу. 16.05.2024 року з бюджету територіальної громади було виділено [PERSON] , як члену сім`ї загиблого виділено одноразову грошову допомогу у розмірі 100\~000,00 грн, для вирішення соціально-побутових питань та встановлення пам`ятних знаків на могилах загиблих, але пам`ятник було установлено за кошти відповідача-2 та рідної його сестри [PERSON] . Вважає що з огляду на вищенаведене шлюбні стосунки між позивачкою та [PERSON] вже тривалий час припинили своє існування, доказів щодо їх відновлення не надано та факт того, що кошти [PERSON] перераховувались саме на її утримання та були для неї основним джерелом існування є не підтвердженими належними та достатніми доказами поза розумнім сумнівом. Крім цього, зазначила, що у позові не вказано з якого часу чи конкретної дати позивач просить суд встановити факт свого перебування на його утриманні, а з наданих до позову документів вбачається, що [PERSON] у період шлюбу переважний час працювала, отримувала заробітну плату та мала стабільний дохід, що спростовує те, що вона перебувала на утриманні [PERSON] та ці кошти були її основним джерелом існування. Представниця відповідачки-2 повідомила, що відповідачкою понесено витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15\~000,00 грн про що надано відповідну квитанцію, а інші документи будуть надані у ході судового розгляду справи (а.с.135-141 т.1). 21.05.2025 року від представника третьої особи-2 Лисенка В.Ю. надійшли пояснення, у яких він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та наголошує на тому, що позивачка вказує на те, що вона перебувала на утриманні померлого військовослужбовця при цьому до позову надано докази на підтвердження отримання нею доходу у розмірі більше 12\~000,00 грн в місяць. Зауважив, що позивачка була розлучена із загиблим, а тому грошові перекази були не як спосіб утримання, а звичайний переказ коштів, як подарунок, а нерегулярні, разові перекази не можна розцінювати як допомога по утриманню. 11.12.2023 року стосунки як подружжя між позивачкою та загиблим припинились, а тому і допомога останнім дружині також перестала існувати. Вважає, що позивачка ніяким чином не підтвердила свого перебування на утриманні померлого військовослужбовця, не надала жодних належних та допустимих доказів, у зв`язку з чим Міністерство оборони України заперечує проти задоволення позову (а.с.92-94 т.1). Ухвалою від 09.05.2025 року суд відкрив провадження у цивільній справі за цим позовом за правилами загального позовного провадження, залучив до участі у справі в якості третіх осіб на стороні відповідачів, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [INFO] та Міністерство оборони України та призначив підготовче засідання (а.с.78 т.1). 09.06.2025 року суд прийняв та приєднав до справи письмові пояснення третьої особи 2, закрив підготовче провадження та призначив дану справу до судового розгляду по суті, а також було вирішено викликати свідків (а.с.103 т.1). У судовому засіданні представники позивачки позов підтримали з підстав, викладених у його змісті та наполягали на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] постійно надав кошти [PERSON] як дружині, позивачка є особою з інвалідністю 3 групи та відповідно має право на утримання від чоловіка і після розірвання шлюбу. З 2022 року по день зникнення безвісти [PERSON] перерахував [PERSON] грошові кошти в загальному розмірі 260\~000,00 грн, тобто близько 2000,00 грн щомісяця, тобто [PERSON] утримував колишню дружину на постійній основі та вказані кошти були єдиним джерелом доходу позивачки. Зауважив, що якби кошти [PERSON] перераховував сину, то саме на рахунок останнього, оскільки [PERSON] є повнолітнім. Також саме [PERSON] займалася пошуком зниклого чоловіка. Відповідачка - 2 [PERSON] позов не визнала та заперечила перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] її сина, пояснивши, що [PERSON] перераховував кошти на навчання сина [PERSON] , позивачка вигнала [PERSON] , він жив у неї, приїздив до неї і у відпустку з війни. Представниця відповідачки -2 проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов та покликалася на те, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини до мобілізації [PERSON] у 2022 року до ЗСУ, [PERSON] дійсно перераховував кошти на рахунок [PERSON] , проте для сина [PERSON] , який продовжував навчання та в силу молодого віку міг не розпорядитися належним чином коштами. Також [PERSON] перераховував кошти на тільки позивачці, а і матері та сестрі, для накопичення. Пошуками зниклого безвісти [PERSON] займалися сина та мати, похованням також мати. Також зауважила, що з 1999 року по 2025 [PERSON] працювала на шести підприємствах та дійсний дохід останньої неможливо встановити. Відповідач-1 [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно за зареєстрованим місцем проживання (а.с.237 т.1) та шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету (а.с.37 т.2), 14.08.2025 року подав заяву з проханням розглядати справу без його участі (а.с.243 т.1). Треті особи про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та завчасно, шляхом направлення судових повісток до електронного кабінету (а.с.38,39 т.2) подала клопотання про розгляд справи без її участі та при прийнятті рішення покладалася на розсуд суду (а.с.173 т.1). Представник третьої особи-2 Лисенко В.Ю. в письмових поясненнях від 21.05.2025 просить розглядати справу за відсутності представника Міністерства оборони України (а.с.92-94 т.1). Суд, заслухавши сторони, з`ясувавши правову позицію учасників справи, дослідивши надані письмові докази та допитавши свідків, установив такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що позивач [PERSON] є особою з інвалідністю третьої групи по загальному захворюванню та зареєстрована по [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки до акту огляду медико-соціальною комісією від 01.03.2021 року та копією паспорта [PERSON] (а.с.9-11,27 т.1). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 24.04.2003 року (а.с.16 т.1). Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 11.12.2023 року шлюб між [PERSON] позивачем по справі та [PERSON] був розірваний (а.с.18,19 т.1). [PERSON] 26.02.2022 року на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» був призваний у Збройні Сили України під час мобілізації, який в період з 13.04.2023 по 17.05.2023 та з 23.12.2023 по 03.02.2024 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України перебуваючи у районах смт Ямпіль Краматорського району Донецької області та м. Авдіївка Донецької області (а.с.146,148 т.1). Відповідно до сповіщення сім`ї №55 від 04.02.2024 року [INFO] адресованого [PERSON] повідомлено, що її чоловік солдат [PERSON] зник безвісти під час виконання бойового завдання 03.02.2024 року під час стрілецького бою та мінометного обстрілу противником біля н.п. Авдіївка Донецької області (а.с.20 т.1). Відповідно до сповіщення сім`ї №61 від 08.05.2024 року [INFO] адресованого [PERSON] повідомлено про те, що його батько солдат [PERSON] загинув під час виконання бойового завдання [INFO] під час стрілецького бою та мінометного обстрілу противником біля н.п. Авдіївка Донецької області (а.с.21 т.1). З наданих витягу з наказу [INFO] №223 від 03.03.2024 року та акту службового розслідування було встановлено, що [PERSON] зник безвісти під час стрілецького бою та мінометного обстрілу противником групи евакуації 03.02.2024 року в районі н.п. Авдіївка Донецької області, службове розслідування завершено (а.с.163-169 т.1). За інформацією з Витягу з наказу [INFO] №137 від 16.05.2024 року [PERSON] , який вважався безвісно відсутнім військовослужбовцем з 03.02.2024 року на підставі свідоцтва про смерть вирішено виключити із списків особового складу [INFO] та зняти з всіх видів забезпечення з 13.05.2024 року та вказано, що смерть пов`язана з проходженням військової служби (а.с.147 т.1). Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12024170450000089 від 06.02.2024 року зазначено, що 06.02.2024 року заявник [PERSON] звернувся до ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області про те, що 03.02.2024 року зник безвісти його батько [PERSON] під час виконання бойового завдання під час стрілецького бою та мінометного обстрілу противником поблизу н.п. Авдіївка Донецької області про що і були внесені дані відомості до ЄРДР (а.с.230-233 т.1). У Витязі з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №20240401-15 від 01.04.2024 року на запит [PERSON] зазначено, що з 18.03.2024 року [PERSON] набув статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин (а.с.170,171 т.1). Відповідач 2 [PERSON] зверталася з заявами до Департаменту інформатизації МВС України, [INFO] , Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України з заявами щодо отримання інформації про її сина [PERSON] (а.с.172-179 т.1). Відповідно до довідки ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 19.02.2024 року відомо, що [PERSON] визнана потерпілою у кримінальному провадженні №12024170450000089 від 06.02.2024 року за фактом зникнення безвісти її сина військовослужбовця [PERSON] (а.с.180 т.1). В акті прийому-передачі тіл (останків) загиблих Оборонців України №466 зазначено, що тіло загиблого [PERSON] було передано спочатку 09.05.2024 року [PERSON] , а потім [INFO] [PERSON] (а.с.234 т.1). Як убачається з лікарського свідоцтва про смерть №466 від 06.05.2024 року та копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 13.05.2024 року [PERSON] помер [INFO] в м. Авдіївка Донецької області під час воєнних дій (а.с.22-24 т.1). Згідно наданих квитанцій та накладної вбачається, що [PERSON] здійснював покупку ритуальних товарів, а також був замовником меморіальної дошки [PERSON] (а.с.228,229,232 т.1). Також, у наданому листі замовлення №23 від 22.02.2025 року замовником надгробного спорудження та інших робіт для [PERSON] зазначена [PERSON] (а.с.199 т.1). 16.05.2024 року Машівська селищна рада вирішила виплатити кошти жителя громади, зокрема одноразову грошову допомогу сім`ям загиблих (померлих) під час дії воєнного стану Захисників та Захисниць України, для вирішення соціально-побутових питань та встановлення пам`ятних знаків на могилах загиблих (померлих) по 10\~000,00 грн, зокрема [PERSON] , члену сім`ї [PERSON] , військовослужбовця ЗСУ, який загинув під час виконання бойового завдання [INFO] біля н.п. Авдіївка Донецької області в бою за Україну (а.с.182 ьт.1). Листом від 04.11.2024 року виконавчий комітет Машівської селищної ради Полтавської області повідомив [PERSON] про те, що [PERSON] сину загиблого військовослужбовця [PERSON] було виплачено одноразову грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань та встановлення пам`ятних знаків на могилах загиблих на підставі його письмового звернення та наданих відповідних документів (а.с.183 т.1). 20.05.2024 року після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Рой Т.В. було заведено спадкову справу, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №77019906 від 20.05.2024 року (а.с.26 т.1). У витязі з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №11/д від 07.02.2025 року зазначено, що після розгляду поданих документів [PERSON] колишньою дружиною померлого [INFO] внаслідок поранення отриманого 03.02.2024 року у період дії воєнного стану, солдата [PERSON] вирішено повернути документи [PERSON] на доопрацювання з метою надання документів, які підтверджують, що вона перебувала на утриманні загиблого військовослужбовця, що дають право на отримання одноразової грошової допомоги (а.с.49 т.1). За рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 18.06.2025 року позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено частково та вирішено визнати за [PERSON] право власності на частину транспортного засобу ВАЗ 21058, 1986 року випуску та на частину причепу бортового, 2011 року випуску. В іншій частині позовних вимог було відмовлено. Також указаним судовим рішенням (а.с.156-162 т.1). Як убачається з платіжних інструкцій від 27.01.2024, 16.01.2024, 31.12.2023, 24.12.2023, 15.12.2023, 13.11.2023 та 11.09.2023 року платник [PERSON] здійснював переказ власних коштів отримувачу [PERSON] у розмірі 30\~050,00 грн, 5\~025,13 грн, 10\~050,00 грн, 10\~050,00 грн, 8\~040,20 грн, 7\~035,18 грн та 10\~050,00 грн (а.с.28-34 т.1). Відповідно до виписки наданої АТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2023 року по 24.12.2024 року вбачається, що [PERSON] здійснював зокрема і перекази коштів різним особам (а.с.59- 67 т.1). За інформацією з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування сформованою 04.04.2025 року Пенсійним фондом України за формою ОК-5 та ОК-7 відомо, що застрахована особа [PERSON] отримували дохід за такі звітні роки: з 1999 - 2003, з 2005-2009, з 2016 2025 рік (а.с.51-57 т.1). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] староста с.Базилівщина показала, що знає сім`ю [PERSON] , [PERSON] працювала, потім захворіла та перебуває на групі, пішла на пенсію, [PERSON] утримував [PERSON] , платив комунальні послуги, за навчання сина, основним доходом родини була заробітна плата [PERSON] , а потім виплати як військовослужбовця. [PERSON] намагалася підробляти працювала на пошті, в радгоспі, в магазині. Свідок [PERSON] показала, що вона проживає по сусідству з родиною [PERSON] в с.Базилівщина. [PERSON] довгий час не працювала, поки не загинув [PERSON] . [PERSON] на групі, отримує невелику пенсію. [PERSON] віддавав всю зарплату, повністю утримував родину. [PERSON] інколи підробляла заміняла продавця в магазині, на пошті, працювала по господарству, та основний заробіток мав [PERSON] . [PERSON] також давав гроші на навчання сина. Свідок [PERSON] повідомила, що знає родину [PERSON] близько 20 років, вони куми. Вона обізнана, що [PERSON] не пенсїі та отримує невелику пенсію, домогосподарка. [PERSON] завжди утримував родину, він працював, потім служив у ЗСУ, давав кошти на всю сім`ю, навчання сина. Родина [PERSON] та [PERSON] жили гарно, дружно, були випадки що [PERSON] зловживав алкоголем, тоді їхав до матері. Відпустки під час служби проводив вдома в с.Базилівщина, вона відвідувала його та передавала передачі на фронт. Свідок [PERSON] показав, що він проживає в с.Базилівщина та товаришує з родиною [PERSON] . [PERSON] завжди працював та утримував родину, [PERSON] не працювала, оскільки перебуває на групі, хворіє. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] донька позивача [PERSON] , повідомила, що вважала [PERSON] батьком, оскільки їй було 10 років, коли мама [PERSON] та [PERSON] одружилися. Спочатку мати також працювала, та потім захворіла і годувальником завжди був батько працював та утримував всю родину, сплачував комунальні послуги, за навчання дітей, харчування тощо. Після того, як пішов служити, батько також перераховував кошти на навчання сину [PERSON] , на господарство. Мати отримує пенсію в розмірі близько 2000,00 грн, вони з братом також проживають з нею, аліменти мати з батька на утримання [PERSON] не стягувала. Свідок [PERSON] показала, що проживає з [PERSON] в одному селі, знає [PERSON] дитинства, в [PERSON] та [PERSON] були погані стосунки, дружина виганяла його з дому, а коли потрібні були гроші, звала назад. Часто [PERSON] жив у матері. [PERSON] тричі намагалася розлучитися, стосунки між ними були погані. З війни [PERSON] приїздив до матері, в неї жив. Гроші перераховував для сина, який навчався, [PERSON] не утримував, вона сама здатна працювати. Свідок [PERSON] сестра [PERSON] та донька відповідача-2 [PERSON] , показала, що [PERSON] на утриманні в брата не перебувала, вона працювала і працює на даний час, гроші [PERSON] перераховував для сина на навчання. Стосунки в [PERSON] з [PERSON] були погані, шлюбних відносин вони не підтримували, дружина виганяла його з дому, тричі подавала на розлучення. Під час відпусток з війни [PERSON] приїздив до матері, коли він пропав безвісти, його пошуками займалася також мати та її родина. Свідок [PERSON] показав, що він є племінником [PERSON] та про сімейне життя в дядька не цікавився, а той не розказував. Коли [PERSON] безвісти зник, він та його родина, а також мати [PERSON] його бабуся займалися його пошуками. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У частині першій статті 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Статтею 46\~Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пунктом 2 ч.1 ст.\~315\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Згідно роз`яснень, які містяться у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У статті 16-1\~Закону України\~«Про соціальний\~і правовий\~захист військовослужбовців\~та членів\~їх сімей» зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України\~«Про пенсійне\~забезпечення осіб,\~звільнених з\~військової служби,\~та деяких\~інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення). Частинами 1, 2 ст.\~30\~Закону України\~«Про пенсійне\~забезпечення осіб,\~звільнених з\~військової служби,\~та деяких\~інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих, які перебували на їх утриманні (ст. 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли в період проходження служби. Відповідно до ч. 3 ст.\~30\~Закону України\~«Про пенсійне\~забезпечення осіб,\~звільнених з\~військової служби,\~та деяких\~інших осіб» непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26\~Закону України\~"Про\~загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю; в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26\~Закону України\~"Про\~загальнообов`язкове\~державне пенсійне\~страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю; г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати; д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює. Так, відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Відповідно ч. 2 ст.\~21\~СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. У свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного\~Суду України\~від 3.06.1999\~№ 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки». Суд зауважує, що для встановлення факту перебування особи на утриманні загиблого (померлого) військовослужбовця, що необхідно для отримання позивачкою разової грошової допомоги, має значення встановлення обставин перебування такої особи на повному утриманні померлого військовослужбовця або одержання від нього допомоги, яка була для нього постійним і основним джерелом засобів до існування. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81\~ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З матеріалів справи, а саме копії судового рішення від 11.12.2023 року, яким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що звертаючись у жовтні 2023 року до суду з позовом про розірвання шлюбу, [PERSON] вказувала, що шлюб з [PERSON] фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та просить час на примирення не надавати (а.с.18,19 т.1). З ухвали про відкриття провадження від 05.06.2023 по справі № 948/1389/23 убачається, що [PERSON] зверталася до суду у травні 2023 з позовом про розірвання шлюбу та вказувала, що шлюб з [PERSON] фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та просить час на примирення не надавати, вказаний позов 01.08.2023 року залишений без розгляду (а.с.153,154 т.1). Також рішенням Машівського районного суду від 16.06.2025 року в справі №948/760/24 (а.с.156-162 т.1) встановлено, що автомобіль Wolkswagen Golf, був придбаний 20.10.2023 [PERSON] за кошти, отримані останнім як військовослужбовцем у період коли подружжя [PERSON] та позивачки [PERSON] не проживали разом та припинили шлюбно-сімейні відносини, а тому вказане майно не є спільним майном подружжя. Вказаним судовим рішенням встановлено, що за інформацією АТ КБ «Приватбанк» на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , відкрито рахунок № [NUMBER] , відповідно до виписки за договором №б/н за період 01.01.2023 24.12.2024 [PERSON] перерахував на ім`я [PERSON] грошові кошти в загальному розмірі 260\~685,00 грн. На ім`я [PERSON] кошти в загальному розмірі 157\~410,00 грн. З огляду на зазначені вище докази, твердження позивача про те, що після розірвання шлюбу вона продовжувала проживати однією сім`єю з [PERSON] , вести спільне господарство без реєстрації шлюбу, суд вважає необґрунтованими та такими, що суперечать наявним у справі доказам. Надані позивачем докази є суперечливими та не підтверджують факт спільного проживання позивачки та [PERSON] без реєстрації шлюбу. Позивачем не надано суду доказів, що вона є членом сім`ї [PERSON] та про відсутність у неї інших джерел доходів, та що [PERSON] виконував обов`язок щодо її утримання, оскільки позивачка періодично працювала та отримувала заробітну плату, отримує пенсію як особа з інвалідністю 3 групи. Той факт, що загиблий надавав періодичну матеріальну допомогу позивачці шляхом переказу коштів не є достатнім доказом перебування її на утриманні, а є лише констатацією факту надання батьком грошової допомоги, в тому числі на навчання сина [PERSON] . Крім того, в позові [PERSON] не зазначає протягом якого саме періоду вона просить встановити факт її перебування на утриманні [PERSON] . Отже, у задоволенні позову потрібно відмовити. У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачкою, відшкодуванню не підлягають. Відповідачкою -2 заявлено розмір витрат на правничу допомогу в сумі 15\~000,00 грн та ордер про надання правничої допомоги адвокатом Євграфовою О.О. (а.с.1345-143 т.1) та повідомлено про надання документів на підтвердження витрат на професійну правничу додатково.

Outcome: dismissed