Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

Представник позивача ТзОВ «Бізнес Позика» - Лебідь К.В. звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що 22.09.2024 року між ТзОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено Договір №507480-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до даного Договору, ТзОВ «Бізнес Позика» надала, а відповідач [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 50 000 гривень, які були перераховані на банківську картку відповідача. Однак, боржник свої зобов`язання за Кредитним договором №507480-КС-001 належним чином не виконала, а лише частково сплатила кошти, чим самим порушила свої зобов`язання за кредитним договором. Станом на 22.06.2025 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 89 426,47 гривень, з яких: 41 733,24 гривень\~сума прострочених платежів по тілу кредиту, 28 628,74 гривень сума прострочених платежів по процентах та 19\~064,49 гривень сума заборгованості по штрафам. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.07.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.09.2024 року між ТзОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] було укладено Договір №507480-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до даного Договору, ТзОВ «Бізнес Позика» надала, а відповідач [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 50 000 гривень, які були перераховані на банківську картку відповідача. Як вбачається із матеріалів справи, взятих на себе зобов`язань за кредитним зобов`язанням, відповідач [PERSON] добровільно не виконує, у зв`язку з чим станом на 22.06.2025 року виникла заборгованість в розмірі 89 426,47 гривень. Дані правовідносини регулюються нормами\~ЦК України. Відповідно до ст.1054\~ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050\~ЦК України якщо договором установлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Статтею 1055\~ЦК України визначена письмова форма укладення кредитного договору. За вимогами ч.1 ст.638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.1 ст.634\~ЦК України вбачається, що Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до\~ст.629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання. Згідно із\~ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства. Оскільки відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала, доказів щодо повного погашення заборгованості за кредитним договором суду також не надала, чим самим не спростувала належними та допустимими доказами заявлені вимоги представника позивача, а тому суд приходить до висновку, що позов в цій частині позовних вимог підлягає задоволенню. Разом з тим, представник позивача просить суд стягнути із відповідача [PERSON] суму заборгованості по штрафам у розмірі 19\~064,49 гривень. З даного приводу суд зазначає наступне. Так, п.15 та п.18\~Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України\~передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем),\~позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У свою чергу, представник позивача просить суд стягнути із відповідача суму заборгованості по штрафам у розмірі 19\~064,49 гривень, який, як вбачається із матеріалів справи, був нарахований у період воєнного стану в Україні. Натомість, враховуючи вищезазначені норми закону, суд вважає, що позичальник, тобто відповідач [PERSON] звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) штрафу за таке прострочення, а отже в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Outcome: partial