Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Позивач, від імені якого діє представник, звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.07.2019 року між Публічним акціонерним товариством Ідея Банк та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №Z75.22116.005459806, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит на поточні потреби у сумі 11 953,00 грн. строком до 08.01.2021 року, включаючи витрати на страховий платіж, а відповідач зобов`язався одержати кредит і повернути його, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки визначені договором. Банк виконав умови договору повністю та надав кредит [PERSON] , однак у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 19.12.2023 року у нього виникла заборгованість у розмірі 24 691,35 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 122,03 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 3 213,78 грн., заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту у розмірі 11 355,54 грн. 19.12.2023 року між АТ Ідея Банк та ТОВ ОПТІМА ФАКТОРИНГ було укладено Договір факторингу №19/12-2023, відповідно до умов якого АТ Ідея Банк відступило ТОВ ОПТІМА ФАКТОРИНГ, а ТОВ ОПТІМА ФАКТОРИНГ прийняло право вимоги до осіб, які були боржниками АТ Ідея Банк, включно і до [PERSON] за договором №Z75.22116.005459806 від 08.07.2019 року. 22.12.2023 року між ТОВ ОПТІМА ФАКТОРИНГ та ТОВ ФК Профіт капітал було укладено Договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ ОПТІМА ФАКТОРИНГ відступило, а ТОВ ФК Профіт капітал прийняло право вимоги за кредитним договором №Z75.22116.005459806 від 08.07.2019 року. Таким чином до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором [PERSON] у розмірі 24 691,35 грн. яка виникла у останнього у зв`язку з невиконанням даного договору. Враховуючи вище вказане, позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано час для подання заяв по суті. Судом було здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Виклик відповідача здійснювався шляхом розміщення оголошення. У судове засідання представник позивача не зявився, у позові вказав, що просить проводити розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з викладеного, суд здійснює розгляд справи в заочному порядку, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 08.07.2019 року між Публічним акціонерним товариством Ідея Банк та [PERSON] було укладено договір кредиту та страхування №Z75.22116.005459806, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит на поточні потреби у сумі 11 953,00 грн. строком до 08.01.2021 року (а.с.5). Згідно із п.п.1.3 Договору встановлена змінювана процентна ставка у розмірі 9,99 % річних. Відповідно до п.п.1.5 Договору за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі відповідно до п.5 паспорту споживчого кредиту як Інші послуги Банку. Згідно до копій ордерів-розпоряджень №1 та №2 від 08.07.2019 на рахунок [PERSON] перераховано кошти в сумі 10 304,31 грн. та 1 648,69 грн. (а.с.7). 19 грудня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено Договір факторингу №19/12-2023. Відповідно до п.2.1. Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма Факторинг», а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених договором факторингу (а.с.14-20). Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору (а.с.21-23). 22 грудня 2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» прийняв права вимоги за кредитними договорами (а.с.26-30). Відповідно до п. 2.1 за цим договором ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату та на умовах, визначених цим договором. Згідно з положенням п. 2.2. цього договору, права вимоги відступається в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «Оптіма Факторинг», та визначені в друкованому реєстрі боржників (а.с.31-33). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст.1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. За таких обставин, до ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ», починаючи з 22 грудня 2023 року, відповідно до Договору факторингу №22/12-2023 перейшло право вимоги за Кредитним договором №Z75.22116.005459806 від 08.07.2019, який укладено між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.10), заборгованість [PERSON] (а.с.10) за кредитним договором №Z75.22116.005459806 від 08.07.2019 року станом на 19.12.2023 становить 24 691,35 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 122,03 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 3 213,78 грн., заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту у розмірі 11 355,54 грн. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За ст.ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У ч.1 ст.612 ЦК України вказано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи викладене вище, та те, що відповідач свої зобов`язання не виконав, суд вважає за необхідне стягнути з останнього на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 10 122,03 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 3 213,78 грн. Щодо вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача за кредитним договором заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту у розмірі 11 355,54 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ст.55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 2 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14. Згідно із ЗУ «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16. З урахуванням вимог ст.ст.549-552,625,1046,1048,1050 ЦК України, належить зробити висновок, що наслідками укладення договору позики є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Враховуючи те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд дійшов висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку, що оскільки банком у кредитному договорі була встановлена плата за послуги, які за законом повинні надаватися безоплатно, то з відповідача не підлягає стягненню заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає до стягнення судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1 635,42 грн. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 7 000, 00 грн. Згідно зі ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З ч.1 ст.137 ЦПК України вбачається, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Понесені позивачем витрати на правову допомогу підтверджуються копією договору №02-24 від 01.07.2024 року про надання правничої допомоги, додатковою угодою №1/1 до договору, актом прийому передачі реєстру боржників за договором №02-24, актом прийому- передачі наданої правничої допомоги та платіжною інструкцією (а.с.35-41). Відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду не подавалось. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 3 780,00 грн.

Outcome: partial