Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

09.04.2025 року представник позивача Бойко О.С., яка діє на підставі довіреності №244 від 16 вересня 2024 року, строком дії до 17.09.2024 року (а.с.6), звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з цим позовом та просить постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №002/10968481-СК_SB від 23 липня 2021 року станом на 24.03.2025 року в розмірі 83\~859,43 грн., з яких: 54\~641,81 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 29\~217,62 грн. - сума заборгованості за процентами; та судові витрати, мотивуючи тим, що 23 липня 2021 року між ТОВ «Таскомбанк» та [PERSON] було підписано заяву-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування. На підставі цього договору позичальнику було встановлено ліміт кредитування в межах максимальної суми 200\~000,00 грн., а саме надані кредитні кошти в сумі 54\~700,00 грн., зі сплатою процентної ставки 37 %, строк кредитування 12 місяців з автоматичної пролонгацією. Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою, отже позичальник свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. Відповідач не надав своєчасно кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором та відсотками по ньому, свої зобов`язання за договором не виконав, тому представник звертається до суду з позовною вимогою. Справа надійшла за підсудністю до Болградського районного суду Одеської області 30 квітня 2025 року. Ухвалою судді від 05.05.2025 року відкрито провадження та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 16.07.2025 року адвокат Зачепіло З.Я., яка підтвердила свої повноваження електронним ордером серії ВН №1503705 від 02.05.2025 року, надала до суду відзив, в якому позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та провадження у справі закрити. Відзив обґрунтовано тим, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості складений самим позивачем, і не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. По ньому не можна вирахувати коли заборгованість була переведена в прострочену, чи були сплати з боку відповідача, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі вони були нараховані, коли вони були нараховані тощо. Розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, він не підтверджує факту отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Із наданої позивачем виписки з рахунку, як доказу на підтвердження наявності заборгованості відповідача, не можливо встановити наявну суму боргу, його складові, період за який він утворився, що унеможливлює проведення об`єктивного розгляду справи та задоволення вимог Банку. Представник посилається на те, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов та правил надання банківських послуг. Позивачем вказано про те, що шляхом укладення оферти, під яким мається на увазі договір, було надано кредит відповідачеві, що суперечить процедурі укладання такого договору, не відповідає нормам ЦК України та не може породжувати обов`язки для однієї чи іншої сторони. З оферти, неможливо встановити згоду двох сторін, щодо істотних умов договору. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. На підставі вище вказаного представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог. 21.07.2025 року представник позивача Бойко О.С. надала суду відповідь на відзив, в якій зазначила про пропущення строку для подання відзиву. Зазначила, що надані позивачем у додатках до позовної заяви розрахунок заборгованості та виписки по особовому рахунку є документами первинної бухгалтерської документації, вони відповідають вимогам ч.2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Щодо нарахування процентів, то в заяві-анкеті від 23.07.2021 року наявна домовленість сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами. Крім того зазначає, що споживач кредитних послуг має повне право на вільне обрання контрагента, форми, умов, складових та загального формату договору, що не суперечить нормам чинного законодавства. Таким чином, підписавши даний договір, позичальник погодився із запропонованими йому умовами кредитування. Форматом та складовими договору, порядком обслуговування зобов`язання тощо. Представник позивача\~Бойко О.С. в позовній заяві просить провести розгляд справи без участі представника банку (а.с.4). Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, його представник адвокат Зачепіло З.Я. разом з відзивом надала окрему заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.07.2021 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було підписано Заяву-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування, яку слід розуміти, як Кредитний договір №002/10968481-СК_SB від 23.07.2021 року. Відповідно до умов Кредитного договору, ознайомившись з Публічною пропозицією АТ «Таскомбанк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, тарифами АТ «Таскомбанк», Позичальник просив відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, на своє ім`я та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Master Card World та встановити кредитний ліміт на суму 3000,00 грн., зі строком користування 12 місяців. Також договором передбачено мінімальну та максимальну суму загального ліміту кредитування, а саме максимальний ліміт 200 000.00 грн., тому надані кредитні кошти в подальшому становили - 54 700,00 грн. Згідно з умовами Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування Відповідач просив відкрити поточний рахунок у національній валюті. На підставі цього договору відповідачу у банку відкритий поточний рахунок № [NUMBER] у національній валюті. Таким чином, Позичальнику на відкритий поточний рахунок було встановлено кредитний ліміт в сумі 54 700 грн. 00 коп., з процентною ставкою за встановленим кредитним лімітом - 37%. Відповідно до п.3 Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування, Позичальник акцептує Публічну пропозицію АТ «Таскомбанк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (розміщеній на сайті Банку за адресою https://tascombank.ua) і беззастережно приєднується до умов останнього. Позичальник згоден, що дана Заява-договір, а також тарифи банку є невід`ємними частинами Договору. Пунктом 4 Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування визначено, позичальник підтверджує, що ознайомлений з умовами Договору, Тарифами, Правилами користування електронним платіжним засобом, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту (згідно з вимогами діючого законодавства) та отримав їх примірники у Мобільному додатку, вони мені зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується випискою по особовому рахунку № [NUMBER] /10968481-СК_SB від 23.07.2021 року (а.с.15-26). Отже, позивач, свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач перестав виконувати умови кредитного договору в повній мірі, а саме, перестав сплачувати заборгованість по кредиту, процентах. Разом з тим, умови вищезазначеного кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, що мало наслідком утворення заборгованості, яка станом на дату даного звернення залишається непогашеною. Як наслідок, станом на 24.03.2025 року, заборгованість за кредитним договором за №002/10968481-СК_SB від 23.07.2021 року, становить 83\~859,43 грн., в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 54\~641,81 грн.; заборгованість по процентам (в т.ч. прострочена) 29\~217,62 грн. (а.с.14). Представник відповідача у відзиві вказує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинними документами, які підтверджують укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування заборгованості. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним договором та її розмір є первинні документи. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі№ 554/4300/16-ц наголосив, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків, відповідно до укладеного правочину. Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За відсутності доказів, які б спростовували подані позивачем розрахунки заборгованості за вищевказаним договором, суд не має підстав піддавати їх сумніву. Так як, своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач добровільно не виконує належним чином, але як боржник він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, то у позивача обґрунтовано виникло право вимагати від боржника повернення кредитних коштів та відсотків за їх користування. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для задоволені позовних вимог в повному обсязі та захисту порушеного права позивача в судовому порядку. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати у розмірі 2\~422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №2897 від 03.04.2025 року (а.с.6). На підставі викладеного,

Outcome: approved