Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася [PERSON] , за участю заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Заява мотивована тим, що заявник є внутрішньо переміщеною особою з селища Веселе Каховського району Херсонської області до міста Вінниця Вінницької області. 31.07.2025 року заявник звернулася до територіального центру Пенсійного фонду України у місті Вінниця із заявою про призначення пенсії за віком. 07.08.2025 року рішенням №212450015090 Відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області було відмовлено у призначенні пенсії, оскільки до страхового стажу не зараховано: - періоди роботи з трудової книжки [NUMBER] від 26.07.1983 року, оскільки зазначена в ній дата народження « [INFO] » не відповідає паспортним даним заявника « [INFO] »; - період навчання з 01.09.1982 по 25.07.1983 року згідно з дипломом [NUMBER] від 25.07.1983 року, оскільки до матеріалів ЕПС не долучено документ, який підтверджує факт зміни прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Зазначене вище унеможливлює зарахування трудового стажу та призначення пенсії заявнику за віком, тому у заявника виникла необхідність у зверненні до суду з цією заявою, у якій вона просить встановити факт належності їй трудової книжки [NUMBER] від 26.07.1983 року. В судове засідання заявник не з`явилася, проте подала до суду заяву в якій зазначила, що просить заяву задовольнити та проводити розгляд справи у її відсутність. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився та про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому його неявка не є перешкодою для розгляду заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що заяву слід задовольнити з таких підстав. Зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що 06.08.1983 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] у виконкомі Веселівської с/ради, Бериславського району Херсонської області про що складено актовий запис №16 (а.с. 8). Після укладення шлюбу заявник змінила своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». В паспорті громадянина України заявник записана як « [PERSON] , [INFO] » (а.с. 5). Разом з тим, в трудовій книжці [NUMBER] від 26.07.1983 року, заявник записана як « [PERSON] , [INFO] » (а.с. 9). Таким чином, у трудовій книжці [NUMBER] від 26.07.1983 року заявника, існує розбіжність в зазначені її дати народження. Аналізуючи наведені вище докази, суд дійшов висновку, що трудова книжка [NUMBER] від 26.07.1983 року, дійсно належить [PERSON] , [INFO] . Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У статті 55 Конституції України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. У судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Встановлення цього факту, має для заявника юридичне значення, оскільки дозволить їй в подальшому отримати соціальну допомогу, пільги, пенсію тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Заявником надано достатньо доказів на підтвердження викладених обставин, а заінтересованою особою не спростовано доводи, викладені у заяві. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заяви, оскільки заява обґрунтована, факти, викладені в ній знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Частиною 7 статті 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved