Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

До Магдалинівського\~районного суду\~Дніпропетровської області\~надійшла позовна\~заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Позивач посилається на те, що в жовтні 2020 року придбала у [PERSON] домоволодіння житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] . Присадибна земельна ділянка не приватизована. За погодженням сторін ціна за домоволодіння визначена в розмірі 10 000 грн. Позивач вказує, що 03.10.2020 року віддала відповідачу гроші повністю, про що свідчить написана відповідачем розписка. Після сплати грошей отримала документи на будинок, проживає в будинку, користується присадибною ділянкою. Однак до цього часу договір купівлі-продажу не посвідчений належним чином, так як зв`язок з відповідачем був втрачений. Після розшуку відповідача встановлено про неможливість явки відповідача по причині тривалого тяжкого захворювання. Тому позивач змушена звернутися до суду і просить ухвалити рішення, яким договір купівлі-продажу визнати дійсним та визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, представником позивача надано до суду заяву, в якій він прохає розглянути справу без їхньої участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, до суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.04.2008 року, витягу про державну реєстрацію прав від 12.01.2011 року житловий будинок в [ADDRESS] належить [PERSON] (а. с. 6-7). Згідно розписки [PERSON] , нею від позивача отримано плату за будинок в [ADDRESS] (а. с. 8). Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Виходячи з матеріалів справи, обставини, які склалися, свідчать про наявність укладення договору купівлі-продажу між сторонами. Об`єктивно сторони договору купівлі-продажу порушили вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору. Але позивач і відповідач, як сторони правочину домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося виконання договору. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що правочин, який укладено між сторонами у справі вважається таким, що вчинений правомірно, тому є законні підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно.

Outcome: approved