Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Конопіхін А.В. звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 11.07.2013 Позивачка зареєструвала шлюб з Відповідачем [PERSON] , свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] від 11.07.2013 зареєстроване виконкомом Галоцької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Від шлюбу подружжя має дитину [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження Серія [NUMBER] ). Протягом останніх років відношення Позивача з Відповідачем поступово погіршувались. В результаті чого, між ними зникло взаєморозуміння. Будь які спроби в свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у Позивача з Відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Таким чином, подружні відносини між подружжям фактично припинилися більше року потому до дня подання позову. З кінця 2023 року Позивач з Відповідачем взагалі проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам Позивача та інтересам дитини. Спору про поділ майна, що є спільною власністю немає. На даний час спору щодо місця проживання дитини немає. За таких обставин, позивачка просить суд шлюб, який був укладений 11.07.2013 року, між нею та [PERSON] розірвати. У судове засідання представник [PERSON] адвокат Конопіхін А.В. надав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, в тому числі й шляхом повідомлення на офіційному веб сайті судової влади. Дослідивши матеріали справи та подану представником позивача заяву, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з оригіналу свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 11.07.2013 року, між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Галоцької сільської ради Ужгородського району, про що складено відповідний актовий запис №04 від 11.07.2013 року. Від шлюбу подружжя має дитину [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження Серія [NUMBER] ). Відповідно до ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося, спільне господарство як подружжя не ведуть, життя, яке б ґрунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги немає. Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Спору щодо поділу спільного майна подружжя та визначення місця проживання дитини сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб між сторонами, слід розірвати. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивачки понесені останньою судові витрати у розмірі 1211, 20 грн. судового збору.

Outcome: approved