Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

8 вересня 2025 року позивач через електронний кабінет звернувся до суду з позовом, мотивувавши його тим, що 18 липня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено договір №1637362 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Після того, як Відповідачем було здійснено реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора і заповнено електронну заявку на отримання споживчого кредиту на сайті первісного кредитора в мережі Інтернет, що перебуває за адресою https://selfiecredit.ua/, ТОВ «Селфі Кредит» 18 липня 2024 року направило [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти договір №1637362 про надання споживчого кредиту у вигляді розміщення в особистому кабінеті позичальника на сайті повного тексту кредитного договору. 18 липня 2024 року відповідач після ознайомлення з пропозицією укласти електронний договір (офертою) у формі договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який містить усі істотні умови, і маючи технічну можливість відмовитися від підписання договору, виразила однозначну згоду із умовами договору шляхом натискання відповідної кнопки в ІТС первісного кредитора. Зі своєї сторони ТОВ «Селфі Кредит» направило 18 липня 2024 року о 10:54:20 [PERSON] через телекомунікаційну систему на номер телефону [NUMBER] (що було зазначено відповідачем у своїй анкеті в особистому кабінеті) одноразовий ідентифікатор Т004, котрий в свою чергу боржником було 18 липня 2024 року 10:54:40 введено/відправлено первісному кредитору у відповідному розділі ІТС, чим вона прийняла (акцептувала) пропозицію (оферту) щодо укладання договору №1637362 про надання споживчого кредиту на умовах, визначених офертою. ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник вказала при оформленні кредиту. Згодом відповідач звернулася до ТОВ «Селфі Кредит» шляхом вчинення дій у відповідному розділі ІТС товариства і ініціювала внесення змін до договору в частині збільшення суми кредиту. Товариство задовольнило даний запит і направило [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти додаткову угоду до договору у вигляді розміщення в особистому кабінеті позичальника на сайті повного тексту даної додаткової угоди, яку позичальник також акцептувала у той самий спосіб, що і основний договір (шляхом обміну електронними повідомленнями у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за додатковою угодою до договору також виконало, та надало позичальнику додаткові грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника. Надалі між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу, згідно з яким до ТОВ «Свеа Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. У зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо повернення кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору позивач просив стягнути з відповідача виниклу заборгованість на загальну суму 67405,50 грн, сплачений судовий збір. Ухвалою суду від 10 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 15 жовтня 2025 року постановлено здійснювати розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, у поданій позовній заяві не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку, також матеріали справи не містять заперечень проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Правом подачі до суду відзиву на позов не скористалася. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини. 18 липня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено договір №1637362 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 8-13). Згідно з пунктом 1.2. договору сума кредиту становить 12000 грн; Згідно з пунктом 1.3. строк кредиту 360 днів; Згідно з пунктом 1.4. періодичність платежів із сплати процентів - кожні 25 днів. Пунктом 1.5.1. визначено, що стандартна процента ставка 1,5% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного пунктом 1.3. договору. Відповідно до пункту 2.1. кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Додатком до договору є паспорт споживчого кредиту, яким визначено інформацію щодо умов кредитування та зазначено, що датою надання інформації є 18 липня 2024 року та інформація є актуальною до 19 липня 2024 року (а.с. 14-15). ТОВ «Селфі Кредит», свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало позичальнику грошові кошти у розмірі 12000 грн шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник вказала при оформленні кредиту. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «Пейтек», що включено до реєстру платіжної інфраструктури Національного Банку України (а.с. 33). 23 липня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору №1637362 про надання споживчого кредиту від 18 липня 2024 року, яким було збільшено суму кредиту на 3300 грн, загальний розмір кредиту складає 15300 грн, стандартна ставка за весь строк користування кредитом 1,49% в день (а.с. 16-17). Додатком до додаткової угоди є паспорт споживчого кредиту, яким визначено інформацію щодо умов кредитування та зазначено, що інформація зберігає чинність та є актуальною до 23 липня 2024 року (а.с. 18-19). ТОВ «Селфі Кредит», свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти у розмірі 3300 грн шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник вказала при оформленні кредиту. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «Пейтек», що включено до реєстру платіжної інфраструктури Національного Банку України (а.с. 34). Згідно із розрахунком, наданим ТОВ «Селфі Кредит» заборгованість відповідача за договором №1637362 від 29 січня 2025 року за період з 18 липня 2024 року до 29 січня 2025 року складає 67405,50 грн, з яких: 15300 грн - заборгованість по кредиту, 44455,50 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 7650 грн - штрафні санкції (а.с. 30-32). 29 січня 2025 року між ТОВ «Свеа Фінанс» (фактор) та ТОВ «Селфі Кредит» (клієнт) укладено договір факторингу №01.02-03/25, відповідно до умов клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором (п. 2.1 договору). Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 5 та оплати фактором суми фінансування у строки, передбачені пунктом 4.2 договору, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами (п. 3.1.1. договору). Оплата вважається здійсненою в момент зарахування на рахунок клієнта, вказаний в розділі 14 договору, грошових коштів у сумі, що вказана в п. 4.1. договору (п. 4.3 договору) (а.с. 35-41,46). В додатку № 1 до вказаного договору факторингу, витягу з реєстру боржників» від 29 січня 2025 року зазначено, що ТОВ «Селфі Кредит» відступило ТОВ «Свеа Фінанс» право вимоги, в т.ч. до [PERSON] заборгованості по основному боргу (тіло кредиту) 15300 грн, заборгованості по процентам 44455,50 грн, суми штрафних санкцій 7650 грн, загальна заборгованість 67405,50 грн. (а.с. 47-48). При вирішенні даного спору суд виходить з наступних положень закону. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з пунктом 12 цієї статті електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з пунктом 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України). Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Докази прав нового кредитора у зобов`язанні передбачені статтею 517 ЦК України, згідно якої первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно зі статтями 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Висновки суду по суті спору. Судом установлено, що на підставі укладеного кредитного договору відповідач зобов`язалася повернути позику та сплатити відсотки, однак свого зобов`язання вчасно не виконала, позику не повернула, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та відсотками за користування кредитними коштами необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по тілу кредиту в розмірі 15 300 грн, відсотки у розмірі 44 455,50 грн. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені, суд зазначає наступне. Законом України №2120-ІХ від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває станом на сьогоднішній день. З урахуванням вищевикладених положень є необґрунтованими вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 7650 грн, оскільки вони нараховані після 24 лютого 2022 року, тобто під час дії режиму воєнного стану. Розподіл судових витрат по справі. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню пропорційно до задоволеної частини вимог. Позов задоволено на 87 % (67405,50 грн. - 100%, 59755,55 грн. - 87%), а значить витрати по сплаті судового збору становлять 2107,49 грн. (2422,40 грн. - 100%, 2107,49 грн. - 87%) та повинні бути стягнуті із відповідача на користь позивача.

Outcome: partial