Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

Позивач 03.05.2025 року через систему «Електронний суд» звернулась до Новокодацького районного суду міста Дніпра з вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви на період навчання, але не більше, ніж до 30.06.2026 року; стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви на період навчання, але не більше, ніж до 30.06.2026 року; допустити негайне виконання судового рішення у межах сплати платежу за один місяць; вирішити питання про розподіл судових витрат по справі, попередньо визначених у розмірі 7500,00 грн. Позов мотивований тим, що відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 02.06.2021 року, виданого Чечелівським районним у місті Дніпрі ВДРАЦС Південно-Східного Управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) підтверджено факт народження [PERSON] - [INFO] , де батьками записані: батько - [PERSON] та мати [PERSON] . Позивач проживала до 18 років, та наразі продовжує проживати, разом із рідною бабусею - [PERSON] . Матеріальне забезпечення здійснюється з боку бабусі, тому враховуючи той факт, що позивач наразі отримує повну середню освіту - є нагальна потреба у забезпечені фінансової підтримки з боку батьків, які несуть рівні обов`язки щодо утримання дитини. Відповідно до довідки від 15.04.2025 року за № 02-10/255, виданої Дніпровським ліцеєм № 120 ДМР, [PERSON] є здобувачем освіти 10-Б класу Дніпровському ліцею № 120 за змішаною формою навчання. У зв`язку з повномасштабною війною на території України, позивач разом із бабусею змушені були виїхати до більш безпечних місць, та було призупинено навчання, а саме отримання повної середньої освіти, відповідно до Закону України «Про повну середню освіту». Позивач у зв`язку із навчанням потребує матеріальної допомоги з боку відповідачів. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 13.05.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 27.08.2025 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, натомість її представник - адвокат Алістратова О.І. письмово просила справу розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Письмово просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає частково та не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/8 частини, враховуючи наявність на його утриманні двох неповнолітніх дітей. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. У відзиві на позов представник відповідача - адвокат Берест О.М. просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що у відповідачки [PERSON] [INFO] народилась ще одна дитина, а саме син [PERSON] . Відповідач, починаючи з серпня 2024 року визнана інвалідом третьої групи (загальне захворювання), їй протипоказані фізичні навантаження та ненормований робочий день, оскільки вона є онкохворою особою, їй встановлена форма індивідуальної реабілітації до серпня 2027 року. Відповідач [PERSON] ніде офіційно не працевлаштована та не може це зробити фізично, оскільки здійснює постійний догляд за сином [PERSON] , який є дитиною-інвалідом, перебуває на диспансерному обліку та потребує такого постійного домашнього догляду (до виповнення йому 6-ти років). Відповідач не має об`єктивної можливості надавати будь-яку допомогу своїй дорослій донці, оскільки сама потребує такої допомоги, утримуючи дитину-інваліда та отримуючи пенсію по власній інвалідності щомісячно в розмірі 2 980,00 - 3 323,00 грн. Враховуючи те, що позивач попередньо сплатила адвокату за складання позовної заяви та участь в одному засіданні гонорар в розмірі 7 500,00 грн., який більше ніж вдвічі перевищує розмір пенсії відповідачки, та додатково зобов`язується сплачувати представнику ще 1 500,00 грн. за кожне наступне судове засідання в справі, вона вочевидь має певні неофіційні матеріальні доходи, адже в іншому випадку звернулась би за отриманням безкоштовної правничої допомоги до регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги за місцем мешкання, чого не зробила, та як на доказ зворотного відповідної відмови від такого центру не отримувала та до суду не надала. Таким чином, будь-які законні підстави для задоволення заявлених позовних вимог [PERSON] до [PERSON] відсутні, оскільки остання не має можливості надавати будь-яку матеріальну допомогу повнолітній, здоровій та працездатній позивачці, що можливо продовжує навчання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 26). На теперішній час [PERSON] повнолітня, є здобувачем профільної освіти, ученицею 10-Б класу Дніпровського ліцею № 120 Дніпровської міської ради за змішаною формою навчання, термін закінчення профільної середньої освіти - 30.06.2026 року (а.с. 42). Позивач не працює та у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги з боку відповідачів. [PERSON] [INFO] народила сина [PERSON] (а.с. 80), який відповідно до довідок № 215 від 13.12.2024 року та № 93 від 13.06.2025 року перебуває на диспансерному обліку та потребує домашнього догляду (а.с. 81, 82). З 09.08.2024 року [PERSON] визнана інвалідом третьої групи (загальне захворювання), їй протипоказана трудова діяльність, а також встановлена форма індивідуальної реабілітації до 09.08.2027 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААД № 086770 (а.с. 77). Згідно з відповіддю ГУ Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області № 666 від 23.05.2025 року, [PERSON] перебуває на обліку як отримувач пенсії по інвалідності (а.с. 83), сума пенсії за період з 01.01.2020 року по 31.04.2025 року складає 30 059,97 грн. (а.с. 84). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 цієї статті передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.06.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів особи, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків. На підставі ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 2 ст. 200 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 CК України визначено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Встановлено, що позивач [PERSON] дійсно продовжує навчання, що підтверджується належними доказами, що вказує на наявність об`єктивних причин, що позбавляють повнолітню доньку можливості працювати та утримувати себе самостійно. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані надавати матеріальну допомогу. Водночас, законодавцем визначено, що така допомога надається за умови, що батьки можуть її надавати. При цьому, суд враховує, що особи, які досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обов`язок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки неможна ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню із відповідача [PERSON] на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, суд приймає до уваги те, що на його утриманні перебуває двоє дітей, на утримання яких він сплачує аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку (а.с. 96-100). При цьому, [PERSON] перебуває на військовій службі в Державній спеціальній службі транспорту (а.с. 19), та, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, які містяться у матеріалах справи, отримує дохід у ВЧ [NUMBER] (а.с. 132-133). Також суд приймає до уваги те, що відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення із нього аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/8 частки його доходу щомісячно. З урахуванням викладеного, суд визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] , який би був справедливим і не накладав би непропорційний фінансовий тягар на нього, зокрема, з урахуванням того, що його донька є повнолітньою і працездатною, у силу чого має можливість забезпечувати своє життя також самостійно. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача [PERSON] аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, слід задовольнити частково, та стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , яка продовжує навчання, в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з 03.05.2025 року і до закінчення повнолітньою донькою навчання в Дніпровському ліцеї № 120 Дніпровської міської ради, але не пізніше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Разом з тим, при вирішенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] , суд приймає до уваги те, що з 09.08.2024 року [PERSON] визнана інвалідом третьої групи (загальне захворювання), їй протипоказана трудова діяльність, а також встановлена форма індивідуальної реабілітації до 09.08.2027 року, а також те, що вона здійснює постійний догляд за малолітнім сином [PERSON] , який перебуває на диспансерному обліку та потребує постійного домашнього догляду. Також суд враховує, що відповідач [PERSON] ніде офіційно не працевлаштована та не має об`єктивної можливості надавати допомогу своїй повнолітній доньці, яка продовжує навчання. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення із відповідача [PERSON] аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, слід відмовити через їх необґрунтованість та недоведеність. Приймаючи до уваги зазначені обставини та надані суду докази, а також встановлені судом обставини та відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також те, що донька сторін повнолітня, продовжує навчання, свого постійного доходу не має, через що потребує матеріальної допомоги з боку відповідачів на своє утримання на період навчання, приймаючи до уваги часткове визнання позову відповідачем [PERSON] , а також відсутність підстав для стягнення аліментів із відповідача [PERSON] , суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, який буде стягуватись із відповідача [PERSON] на користь позивача та на її утримання в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з 03.05.2025 року і до закінчення повнолітньою донькою навчання в Дніпровському ліцеї № 120 Дніпровської міської ради, але не пізніше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення із [PERSON] аліментів на утримання позивача слід відмовити через їх необґрунтованість та недоведеність. У разі припинення донькою навчання у навчальному закладі, відповідно до вимог частини 2 статті 199 СК України, право на її утримання припиняється. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. [PERSON] згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial