Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (надалі ТОВ «Коллект Центр») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики, укладеним [PERSON] з Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» (надалі ТОВ «Служба миттєвого кредитування»), а саме: 61427,00 грн. за договором № 2111267149821 від 22.04.2021 та 22766,24 грн. за договором №2111854011856 від 28.04.2021, а всього 84193,24 грн. заборгованості, а також понесених судових витрат 2422,00 грн. судового збору та 25000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідно до укладених [PERSON] з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» договорів, відповідачка отримала кредити на умовах поворотності, строковості та платності. Однак позичальник [PERSON] порушила умови укладених договорів щодо своєчасності повернення кредиту та сплати відсотків, у зв`язку з чим у неї перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування» утворилась заборгованість. ТОВ «Служба миттєвого кредитування» укладено договір факторингу з Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі ТОВ «Вердикт Капітал»), відповідно до умов якого до останнього перейшли права вимоги стягнення заборгованості за укладеними [PERSON] договорами. У свою чергу, в подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за цими договорами на користь ТОВ «Коллект Центр». В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, у позовній заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності. Враховуючи, що відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, хоча належним чином у передбаченому ЦПК України порядку повідомлялась про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов не подала, на підставі ст.280 ЦПК України, з урахуванням думки представника позивача, викладеній у позовній заяві, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі. При цьому на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. При цьому суд встановив та врахував наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Судом встановлено, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачкою [PERSON] 22 квітня 2021 року укладено договір про надання фінансових послуг № 2111267149821 «Стандартний+», за умовами якого [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн. строком на 16 днів з можливістю пролонгації, на умовах сплати процентів з розрахунку 1,4 % за кожен день користування коштами (у разі своєчасної їх сплати зі спливом строку кредитування), з подальшим збільшенням розміру процентів залежно від терміну прострочення на 2,24 % (з першого дня своєчасного неповернення кредитних коштів), на 1,38 % (з п`ятнадцятого дня своєчасного неповернення кредитних коштів), на 2,65 % (з тридцятого дня своєчасного неповернення кредитних коштів). За умовами вказаного договору [PERSON] зобов`язалась повернути ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредит у\~розмірі 5000,00\~грн.\~та сплатити\~проценти у\~розмірі 1120,00\~грн.,\~а всього\~6120,00\~грн.,\~07\~травня 2021\~року. Вказаний договір укладений шляхом акцептування відповідачкою [PERSON] публічної оферти ТОВ «Служба миттєвого кредитування», усі документи, що підтверджують його укладення, а також містять істотні умови договору позики, зокрема: Договір про надання фінансових послуг «Стандартний», Додаток № 1 (Анкета-заява), Додаток № 2 (Графік платежів), Додаток № 3 (Паспорт споживчого кредиту) та Додаток № 4 (повідомлення [PERSON] як суб`єкта персональних даних про її права, визначені Законом України «Про захист персональних даних») до нього підписані електронним підписом позичальника [PERSON] «J5». Зарахування 22.04.2021 о 21:40:07 год. коштів у розмірі 5000,00 грн. на картковий рахунок позичальника [PERSON] у АТ КБ «Приватбанк» [NUMBER] на виконання фінансовою установою умов договору № 2111267149821 підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «Вей Фор Пей» б/н від 06.11.2024. За аналогічних обставин та аналогічним шляхом [PERSON] 28 квітня 2021 року уклала з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» договір № 2111854011856 про надання фінансових послуг «Стандартний», отримавши від вказаної фінансової установи кредит в сумі 1400,00 грн. строком на 10 днів з можливістю пролонгації, на умовах сплати процентів з розрахунку 2 % за кожен день користування коштами (у разі своєчасної їх сплати зі спливом строку кредитування), з подальшим збільшенням розміру процентів залежно від терміну прострочення на 1,64 % (з першого дня своєчасного неповернення кредитних коштів), на 1,38% (з п`ятнадцятого дня своєчасного неповернення кредитних коштів), на 2,65 % (з тридцятого дня своєчасного неповернення кредитних коштів). За умовами вказаного договору [PERSON] зобов`язалась повернути ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредит у розмірі 1400,00 грн. та сплатити проценти у розмірі 280,00 грн., а всього 1680,00 грн., також до дати 07.05.2021. Вказаний договір також був укладений шляхом акцептування відповідачкою [PERSON] публічної оферти ТОВ «Служба миттєвого кредитування», і усі документи, що підтверджують його укладення, а також містять його істотні умови, зокрема: Договір про надання фінансових послуг № 2111854011856 «Стандартний», Додаток № 1 (Анкета-заява), Додаток № 2 (Графік платежів), Додаток № 3 (Паспорт споживчого кредиту) та Додаток № 4 до нього (повідомлення [PERSON] як суб`єкта персональних даних про її права, визначені Законом України «Про захист персональних даних») - підписані електронними підписами позичальника [PERSON] «F8». Зарахування 28.04.2021 о 18:00:37 год. коштів у розмірі 1400,00 грн. на картковий рахунок позичальника [PERSON] у АТ КБ «Приватбанк» [NUMBER] у виконання ТОВ «Служба миттєвого кредитування» умов договору № 2111854011856 підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «Вей Фор Пей» б/н від 06.11.2024. За положеннями ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Закон України\~"Про\~електронну комерцію" визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 вказаного Закону\~визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Укладення між фінансовою установою та боржником договору про надання кредиту в електронній формі відповідає положенням Закону України "Про електронну комерцію", оскільки Банк, отримавши підписані документи, ідентифікував особу, отримавши відомості про її прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, місце проживання та іншу персональну інформацію, зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис). Верховним Судом у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 зроблено висновок, що договір про надання фінансового кредиту, підписаний за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, є належним та допустимим доказом, адже без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна і пароля кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Таким чином, суд вважає доведеним, що між [PERSON] та ТОВ «Служба миттєвого кредитування» було укладено кредитні договори в електронному вигляді шляхом застосування клієнтом електронного цифрового підпису. Складовими вказаних договорів є додатки до них, також підписані електронними цифровими підписами позичальника, що включають істотні умови укладених кредитних договорів. Відповідно до\~ст.1049\~ЦК України,\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Разом з тим, статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч.1 ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 ЦК України. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Проаналізувавши зміст вищезазначених норм ЦК України та

Outcome: partial