Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Представник позивача через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 60800 грн., а також просить стягнути судові витрати у сумі 2422,40 грн. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.05.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №24.05.2024-100000658 (надалі - Кредитний договір), відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 16000 грн. на строк 210 днів. В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання заяви утворилась заборгованість у розмірі 60800 грн, що складається: із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16000 грн, заборгованості за процентами в розмірі 33600 грн., заборгованості за комісією 3200 грн., неустойкою 8000 грн. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 08.05.2025 року провадження у справі відкрито та розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22.05.2025 року відповідач, заперечуючи проти позову, подав відзив, у якому зазначив, що не погоджується з обставинами, викладеними у позовній заяві, вважає вимоги безпідставними та необґрунтованими. Зокрема, відповідач вказує на відсутність належних доказів укладення між сторонами кредитного договору, оскільки надана позивачем паперова роздруківка не містить підпису відповідача та не підтверджує використання одноразового ідентифікатора у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг». Відповідач зазначив, що не укладав спірного договору та не погоджував умов кредитування. Крім того, відповідач звернув увагу, що нарахування неустойки у розмірі 8000 грн є безпідставним, оскільки відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення позичальники звільняються від обов`язку сплати штрафних санкцій. Крім того стягнення комісії є безпідставним. Також відповідач зазначив, що позивачем не надано належних доказів перерахування коштів (тіла кредиту), а надані розрахунки заборгованості не є первинними документами у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та не можуть підтверджувати наявність заборгованості. З огляду на викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову та заперечив проти стягнення з нього витрат на правову допомогу. 30.05.2025 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив, де зазначив, що доводи відповідача є безпідставними та не підтверджені жодними належними доказами. Представник підкреслив, що кредитний договір від 24.05.2024 №24.05.2024-100000658 був укладений у формі електронного договору, який відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми правочину та був підписаний позивачем за допомогою електронного підпису, а відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора, відправленого на його фінансовий номер телефону, що підтверджується наданими лог-файлами та довідкою. Представник зауважує, що відповідач не надав до суду власних розрахунків та виписки по рахунках в банківських установах, у тому числі по рахунку 4441-11ХХ-ХХХХ-4165, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу. Поданий розрахунок заборгованості вважає правильним і таким, що відповідає даним бухгалтерського обліку. Щодо комісії, то умови договору про сплату комісії не були визнані недійсними. Щодо нарахування неустойки, представник зазначив, що з урахуванням внесених змін до Закону України «Про споживче кредитування» від 22.11.2023 року за договорами, укладеними після 24.01.2024 року стягнення штрафних санкцій допускається. Оскільки спірний договір укладено 24.05.2024 року, то вимога про стягнення неустойки є законною та обґрунтованою. У зв`язку з наведеним представник позивача просить суд задовольнити позов у повному обсязі та витребувати докази. Ухвалою суду від 04.06.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у АТ «Універсал Банк», розгляд справи відкладено. 19.06.2025 року до суду надійшли витребувані докази. У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у відповіді на відзив просить розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 24.05.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №24.05.2024-100000658, шляхом прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), яка розміщена на сайті кредитора та підписання Заявки після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором, а також підписанням відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які сформовані на сайті кредитора та підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду) «Е678», отриманого позичальником в sms-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті (надалі - Кредитний договір) (а.с. 11-14). Розділом 3 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) передбачені наступні умови: 3.3.1. Дата надання/видачі кредиту: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; 3.3.2. Сума Кредиту: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти 3.3.3. Тип кредиту: кредитна лінія; 3.3.4. Строк, на який надається Кредит: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; 3.3.5. Дата повернення (виплати) кредиту: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; 3.3.6. Проценти за користування кредитом (проценти): встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; 3.3.7. Графік платежів: встановлюється у Заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору. Згідно з п. 4.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11ХХ-ХХХХ-4165. Відповідно до п.6.1. Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України, і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів, комісії не пізніше термінів, вказаних у графіку платежів; б) неустойка, яка може бути нарахована кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором, - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Того ж дня, 24.05.2024 року за допомогою одноразового ідентифікатора [PERSON] підписав Заявку до Кредитного договору, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), яку позичальник підписала 24.05.2024 року за посиланням https:/sgroshi.com.ua/ua/informaciya-o-kompanii згідно зі ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» (надалі Заявка) (а.с. 13). Із Заявки від 24.05.2024 року вбачається, що [PERSON] надав реквізити належного йому електронного платіжного засобу для перерахування коштів за даним Кредитним договором 4441-11ХХ-ХХХХ-4165. Відповідно до п. 1-5 Заявки від 24.05.2024 року дата надання кредиту 24.05.2024 року, сума кредиту 16000 грн, строк, на який надається кредит 210 днів з дати його надання, дата повернення кредиту 19.12.2024 року. Згідно з п. 6 Заявки процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту 20% від суми кредиту та дорівнює 3200 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту (п. 8 Заявки). Протягом строку дії договору тарифи та комісія (ії) за фінансовою послугою залишаються незмінними. Кредитодавець не надає додаткових та/або супутніх послуг. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.88% (денна процентна ставка) = (29634,77 / 16000)/ 210 * 100%. Проценти (економічна сутність плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді ( п. 6-7,11 Заявки). У пункті 9 Заявки сторони також погодили графік платежів. У Паспорті споживчого кредиту продукту до Кредитного договору від 24.05.2024 року вказані основні умови кредитування, а саме: тип кредиту: кредитна лінія, сума (ліміт кредиту): 16000 грн., строк кредитування: 210 днів, мета кредиту придбання товарів для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (ут.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 45634,77 грн., реальна річна процентна ставка - 3834,77 % відсотків річних (а.с. 11). Позичальником також було підписано за допомогою одноразового ідентифікатора (коду) «Е678» додаток до кредитного договору (а.с. 14). Скріншотом з сайту Національного банку України підтверджується, що позивач являється абонентом Системи BankID Національного банку та 24.05.2024 року під час укладення кредитного договору проведено ідентифікацію позичальника [PERSON] шляхом використання системи Bank ID Національного банку (а.с. 9). Видача кредитних коштів за договором кредиту підтверджується даними листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №88-0105 від 01.05.2025 року, відповідно до якого вказаним товариством на підставі укладеного з позивачем договору про переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 24.05.2024 було успішно перераховано кошти за договором кредиту №24.05.2024-100000658 в сумі 16000 грн. на номер картки [NUMBER] , а також даними листа АТ «Універсал Банк» № БТ/Е-5794 від 18.06.2025 та інформації про рух коштів по рахунку, належному відповідачу за період з 24.05.2024 по 24.05.2024, відповідно до яких на ім`я [PERSON] емітовано банківську картку № [NUMBER] , на яку 24.06.2025 зараховано кошти в розмірі 16000 грн. (а.с. 15, 69-72). Згідно із довідкою-розрахунком про стан заборгованості за Кредитним договором заборгованість позичальника [PERSON] складає 60800 грн, з яких 16000 грн. основний борг, 33600 грн. проценти, 3200 грн. комісія, 8000 грн. - неустойка. У довідці також вказано, що проценти по кредиту нараховані за період з 24.05.2024 року по 19.12.2025 (а.с. 16). На підтвердження розміру стягнення заборгованості за Кредитним договором позивачем надано відомості картки субконто стосовно позичальника [PERSON] , а також довідку ТОВ «СТАРТ-МОБАЙЛ» №26.05/-2 від 26.05.2025, якою підтверджено, що за даними системи, на номер абонента [NUMBER] 24.05.2024 о 10:17:04 доставлено смс-повідомлення з текстом «код підтвердження: А678 для паспорту та Е678 для Договору» (а.с. 48-55, 58). Зважаючи на те, що [PERSON] належним чином не виконав свої зобов`язання за даним Кредитним договором у нього утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки останній ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Відповідно до п. 1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та правочини. За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ч.1 ст.628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 627-629 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч.2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За приписами ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). У п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Ст. 8 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. Як встановлено судом, 24.05.2024 року між ТОВ «Споживчий кредит» та [PERSON] було укладено вищевказаний Кредитний договір з використанням інформаційно телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі. В Заявці та додатку до анкети позичальника зазначено адресу [PERSON] , РНОКПП, серію та номер паспорта, телефон, номер банківського рахунку/картки для перерахування коштів, котрий належить останньому, що є підтвердженням здійснення ним процедури ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію». Підписавши вищевказаний договір електронним підписом відповідач добровільно погодився у письмовому вигляді на умови кредитування. Зокрема, з форми послідовності дій учасників електронної комерції, щодо укладення кредитного договору в інформаційно-текомунікаційній системі кредитодавця вбачається, що клієнт, використовуючи номер телефону ідентифікувався в ІТС, направив запит (заяву) фінансовій установі щодо можливості отримання кредиту, ознайомився з паспортом споживчого кредиту, отримав заяву, оферту та акцепт, які містять істотні умови кредитного договору та підписав акцепт одноразовим ідентифікатором «А678». Опісля фінансовою установою було направлено клієнту підтвердження вчинення електронного правочин у формі електронного документа. Заперечуючи проти позову відповідач вказує на відсутність доказів укладення між сторонами договору позики. Суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки в даному Кредитному договорі зазначено адресу [PERSON] , його паспортні дані, дату народження, ідентифікаційний код, телефон, адресу, номер банківського рахунку/картки для перерахування коштів, котрий належить останньому, що є підтвердженням здійснення ним процедури ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію». Доказів про те, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, інша особиста інформація тощо) були використані первісними кредиторами чи іншими особами поза його волею матеріали справи не містять. Матеріали справи не містять доказів звернення до правоохоронних органів із заявою щодо вчинення відносно відповідача шахрайських чи інших протиправних дій. Суд звертає увагу, що підписання кредитного договору здійснювалося відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, надісланого у смс-повідомленні на номер телефону [NUMBER] , який був вказаний ним як фінансовий. Водночас відповідач не заперечив факту належності йому зазначеного засобу зв`язку, а також не посилався на його втрату чи неможливість користування ним на момент укладення договору. Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт укладання між сторонами кредитного договору, який підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету вищевказаний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19. Виходячи з вищевикладеного, доводи відповідача про відсутність доказів укладення між сторонами Кредитного договору є безпідставними та на увагу суду не заслуговують. Заперечуючи проти дійсності договору [PERSON] , посилаючись на положення ст. 100 ЦПК України, вказав, що ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Відповідно до ч.5 ст. 100 ЦПК України якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Оскільки позивач у позовній заяві вказав про наявність у нього оригіналів долучених до позову доказів, а сторона відповідача не заявляла клопотання про витребування оригіналу електронного доказу, зважаючи на інші докази у їх сукупності, у суду відсутні підстави не брати до уваги долучену до позову копію Кредитного договору. Видача кредитних коштів за договором кредиту підтверджується даними листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №88-0105 від 01.05.2025 року, відповідно до якого вказаним товариством на підставі укладеного з позивачем договору про переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024 24.05.2024 було успішно перераховано кошти за договором кредиту №24.05.2024-100000658 в сумі 16000 грн. на номер картки [NUMBER] , а також даними листа АТ «Універсал Банк» № БТ/Е-5794 від 18.06.2025 та інформації про рух коштів по рахунку, належному відповідачу за період з 24.05.2024 по 24.05.2024, відповідно до яких на ім`я [PERSON] емітовано банківську картку № [NUMBER] , на яку 24.06.2025 зараховано кошти в розмірі 16000 грн. (а.с. 15, 69-72). Матеріалами справи підтверджується, що 24.05.2024 року на картковий рахунок, вказаний позичальником в особистому кабінеті, були переведені грошові кошти у розмірі 16000 грн., що підтверджується даними листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення», де номер платіжної картки відповідача відповідає вказаному при укладенні договору, а також даними листа АТ «Універсал Банк» та інформації про рух коштів по рахунку, належному відповідачу. Доказів про те, що банківська картка, на яку були перераховані кошти не належить відповідачу [PERSON] не надано. Відповідач не надав жодних доказів, які б спростовували факт отримання коштів чи факт виконання ним частини зобов`язань за Кредитним договором, а тому суд вважає безпідставними доводи відповідача про відсутність доказів перерахування коштів. Отже, суд вважає, що між сторонами був укладений електронний договір кредиту, відповідно до яких відповідач отримав грошові кошти під проценти, на умовах, вказаних в Кредитному договорі. Разом з цим, відповідач свого зобов`язання за вищевказаним договором не виконав, у передбачений у кредитному договорі строк кошти (суму кредиту) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за Кредитним договором заборгованість позичальника [PERSON] складає 60800 грн, з яких 16000 грн. основний борг, 33600 грн. проценти, 3200 грн. комісія, 8000 грн. - неустойка. Відповідач вважає, що надана позивачем довідка-розрахунок суми боргу за кредитним договором не може бути належним доказом розміру грошових зобов`язань, оскільки не є первинним бухгалтерським документом та не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також Положенню про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженому постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75. Суд критично оцінює такі доводи відповідача, оскільки ТОВ «Споживчий центр», як фінансова установа, не є банком та не може мати доступу до карткового рахунку відповідача і формувати відповідні виписки по рахунку, що є первинними документами бухгалтерського обліку, оскільки не є його власником та вказана інформація є банківською таємницею, доступ до якої має лише відповідач, як клієнт банку. При цьому, відповідач не надав таку виписку по картковому рахунку, що б дало можливість відхилити ті обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог. Відтак, такі доводи відповідача суд до уваги не бере. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що він відповідає вимогам закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується із умовами кредитного договору, з нього встановлено розмір основного боргу та нараховані проценти відповідно до умов Кредитного договору, в тому числі в період дії такого кредитного договору. В свою чергу, стороною відповідача не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунків позивача. Зазначена позиція повністю узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 11.07.2018 у справі № 753/7883/15, у якому ВС зазначив, що доводи сторони про необґрунтованість розрахунку заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст.599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Доказів повернення кредитних коштів в повному обсязі матеріали справи не містять, відповідачем протилежного не доведено. Відтак, позичальник (відповідач) свої зобов`язання належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, що призвело до виникнення заборгованості. Також суд враховує те, що при укладенні договору позичальник був ознайомлений з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи кредитний договір, [PERSON] усвідомлював та підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Також він підтвердив, що отримав від позикодавця до укладення договору усю необхідну інформацію, визначену Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про споживче кредитування», повідомлений про свої права відповідно до Закону України «Про захист персональних даних», інформація, надана позикодавцем, відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту по Кредитному договору в розмірі 16000 грн. слід задовольнити. Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами у розмірі 33600 грн. суд виходить з наступного. Ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Судом встановлено, що відповідно до п.3, п.4 Заявки [PERSON] було надано кредит на строк 210 днів (з дати його надання), дата повернення кредиту 19.12.2025 року. Згідно з п. 6 Кредитного договору сторонами погоджено, що процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. За розрахунком позивача, заборгованість за процентами за період з 24.05.2024 року по 19.12.2025 року (нарахована за 210 днів, тобто в межах строку кредитування) становить 33600 грн. Наведене свідчить, що позивач здійснив нарахування процентів в порядку, передбаченому Кредитним договором та у межах строку кредитування. Таким чином, суд вважає, що проценти в сумі 33600 грн. правомірно нараховані позивачем та підлягають до стягнення. У відзиві відповідач вказує на незаконність включення до умови договору обов`язку позичальника сплатити комісію, проте суд відхиляє такі доводи відповідача з огляду на таке. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Умовами кредитного договору №24.05.2024-100000658 від 24.05.2024 року також передбачена сплата комісії в розмірі 3200 грн. Так, відповідно до п.4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, включені в загальні витратиза споживчимкредитом. В силу ч.6 ст.12 Закону України «Про споживчекредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом. Сплата комісії передбачена умовами договору, є складовою загальних витрат за кредитом, тому підлягає сплаті відповідачем. Відтак вимоги в частині стягнення комісії підлягають задоволенню. Водночас позов в частині стягнення неустойки не підлягає задоволенню. В цій частині позовних вимог суд погоджується з доводами відповідача та відхиляє доводи позивача з огляду на таке. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05.30 год. 24.02.2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час. Також Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи зазначені положення закону суд вважає, що стягнення неустойки у розмірі 8000 грн. за Кредитним договором від 24.05.2024 року, тобто у період дії воєнного стану, не відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. За таких обставин, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що із [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 52800 грн, з яких 16000 грн. основний борг, 33600 грн. проценти., 3200 грн. комісія. Інші доводи відповідача, викладені у відзиві, не спростовують викладеного вище висновку суду. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. У відповідності до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (86,84 %) підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2103,61 грн. (2422,4 грн * 86,84% = 2103,61 грн).

Outcome: partial