Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

1.Позиції учасників справи. Позивач звернулась до суду з позовом ( який було уточнено в процесі судового розгляду - а.с.122) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Клубний будинок Корнер» про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимоги позову обґрунтовано тим, що 16 травня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено укладено договір позики. Згідно з умовами Договору позики позивач передав позичальнику у власність грошові кошті в сумі 301 143 грн., що на дату укладання Договору було еквівалентно 11 500 дол. США (за середнім курсом продажу долара США комерційними банками), а позичальник зобов`язалась повернути отримані кошти до 16.11.2019 включно. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 16.05.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1836. Згідно з договором іпотеки, в іпотеку позивачу передано квартиру [ADDRESS] , яка на день укладення договору іпотеки належала позичальнику на праві власності. Відповідно до Інформаційної Довідки право власності на предмет іпотеки перейшло до ТОВ «Клубний будинок «Корнер» 12.09.2029 на підставі Акту оцінки вартості та приймання-передачі майна від 03.09.2019, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.09.2019, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності індексний № 48972687, номер запису про право власності № 33493186, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1693458080000. Позичальник порушила умови договору позики та не повернула суму позики у встановлений строк, тому просять стягнути з ТОВ «Клубний Будинок Корнер» заборгованість за договором позики у розмірі 527 579, 95 грн. (уточнена сума 404 744, 95 грн) шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження». Відповідач скористався правом подачі відзиву, у відповідності до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Серед інших заперечень зазначав про: відсутність розрахункових документів, на підставі яких проведено розрахунки; не є належним відповідачем, оскільки не має статусу іпотеко держателя; сума позики не була і не могла бути видана у доларах на дату її отримання. Оскільки відповідач не укладав ні договору позики, ні договору іпотеки, не був зареєстрований у якості іпотекодавця у реєстрі речових прав, пред`явлення позову про звернення стягнення відповідач розцінює як спосіб заволодіння майном. Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику в розмірі, що передбачений умовами правочину. Договір позики та договір іпотеки є чинними правочинами, а отже обов`язковими до виконання сторонами, в свою чергу наведені відповідачем заперечення свідчать про недобросовісність учасника правочину, що спрямовані на ухилення від виконання взятих на себе зобов`язань. За змістом договору позики сторони погодили розмір зобов`язання в гривні та визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, а саме у доларах США, та передбачили виконання зобов`язань позичальником в еквіваленті за середнім курсом долара США розрахованим на день погашення. На момент переходу права власності на предмет іпотеки до відповідача, інформація про договір іпотеки була зареєстрована в реєстрі, а отже відповідач при реєстрації права власності був обізнаний про існування іпотеки та в силу вимог чинного законодавства розумів наслідки своїх дій. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки. З огляду на перехід права власності на предмет іпотеки до відповідача, останній набув статусу іпотекодавця і несе всі права та обов`язки передбачені Договором іпотеки. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про призначення судового засідання повідомлена належним чином, в тому числі через сайт «Судової влади України». 1.Процесуальні дії та рішення суду. 08 серпня 2024 року ухвалою судді Деснянського районного суд м. Києва Саламон О.Б. відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 31 березня 2025 року відповідачем подано клопотання про долучення доказів в тому числі копії розписок про часткове погашення позики. 25 квітня 2025 року представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог на суму погашення позики. 20 травня 2025 року представником відповідача подано пояснення щодо розміру заборгованості, в яких зазначено про те, що реальна заборгованість не може включати ні відсотків ні будь - яких інших нарахувань, оскільки це суперечить умовам укладених між сторонами договорів та вимогам чинного законодавства. 20.05.2025 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. 3.Фактичні обставини справи. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст.ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. 16 травня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики. Згідно з умовами Договору позики позивач передав позивальнику у власність грошові кошті в сумі 301 143 грн., що на дату укладання Договору було еквівалентно 11 500 дол. США (за середнім курсом продажу долара США комерційними банками), а позичальник зобов`язалась повернути отримані кошти до 16.11.2019 включно. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 16.05.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1836. Згідно з договором іпотеки, в іпотеку позивачу передано квартиру [ADDRESS] . Квартира має загальну площу 40,1 кв.м. та житлову площу 15,9 кв.м. та на день укладення договору іпотеки належала позичальнику на праві власності. Право власності позичальника на квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.11.2018, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності індексний № 145558326, номер запису про право власності № 28926755, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1693458080000. Відповідно до п. 2.1 Договору іпотеки сторони оцінили предмет іпотеки в розмірі 301 143 грн. Відповідно до Інформаційної Довідки право власності на предмет іпотеки перейшло до ТОВ «Клубний будинок «Корнер» 12.09.2029 на підставі Акту оцінки вартості та приймання-передачі майна від 03.09.2019. Право власності ТОВ «Клубний Будинок Корнер» на зазначену вище квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.09.2019, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності індексний № 48972687, номер запису про право власності № 33493186, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1693458080000. Позичальник порушила умови договору позики та не повернула суму позики у встановлений строк, тому просять стягнути з ТОВ «Клубний Будинок Корнер» заборгованість за договором позики у розмірі 404 744,95 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження». Письмова форма договору позики, з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику в розмірі, що передбачений умовами правочину. Договір позики та договір іпотеки є чинними правочинами, а отже обов`язковими до виконання сторонами. За змістом договору позики сторони погодили розмір зобов`язання в гривні та визначили грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, а саме у доларах США, та передбачили виконання зобов`язань позичальником в еквіваленті за середнім курсом долара США розрахованим на день погашення. На момент переходу права власності на предмет іпотеки до відповідача, інформація про договір іпотеки була зареєстрована в реєстрі, а отже відповідач при реєстрації права власності був обізнаний про існування іпотеки та в силу вимог чинного законодавства розумів наслідки своїх дій. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки. З огляду на перехід права власності на предмет іпотеки до відповідача, останній набув статусу іпотекодавця і несе всі права та обов`язки передбачені Договором іпотеки. Згідно умовами Договору позики позивач передав позичальнику у власність грошові кошті в сумі 301 143 грн, що на дату укладання Договору було еквівалентно 11 500 дол. США (за середнім курсом продажу долара США комерційними банками), а позичальник зобов`язався повернути отримані кошти до 16.11.2019 включно. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з п. 2.2. Договору позика повертається у строки та порядку, визначеному пунктом 2.6. договору, у гривнях за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на день кожної передачі грошових коштів в рахунок повернення позики. У відповідності до п. 2.6. Договору, позика повертається частинами в наступному порядку: а) в строк до 16.06.2019 поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 250 дол. США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2. цього Договору; б) в строк до 16.07.2019 поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 250 дол. США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2. цього Договору; в) в строк до 16.08.2019 поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 250 дол. США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2. цього Договору; г) в строк до 16.09.2019 поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 250 дол. США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2. цього Договору; д) в строк до 16.10.2019 поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 250 дол. США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2. цього Договору; е) в строк до 16.11.2019 поверненню підлягає сума у гривнях, яка еквівалентна 10 250 дол. США за курсом, визначеним в порядку, передбаченому пунктом 2.2. цього Договору. Пунктом 2.4. Договору встановлено, що про кожен факт повернення позики або її частини в готівковій формі позивач або уповноважена ним особа надає позичальнику власноручно підписану ним розписку про отримання грошових коштів. Як вбачається із долучених відповідачем до матеріалів справи копій розписок, [PERSON] здійснено наступні погашення позики: 18.06.2019 сплачено еквівалент 250 дол. США; 19.07.2019 сплачено еквівалент 250 дол. США; 15.08.2019 сплачено еквівалент 250 дол. США; 10.09.2019 сплачено еквівалент 250 дол. США; 16.10.2019 сплачено еквівалент 250 дол. США 24.01.2020 сплачено еквівалент 750 дол. США (три розписки по 250 дол. США кожна); 20.02.2020 сплачено еквівалент 250 дол. США; 23.03.2020 сплачено еквівалент 250 дол. США; 08.07.2020 сплачено еквівалент 700 дол. США (дві розписки по 250 дол. США кожна та одна на 200 дол. США). Всього за період з 18.06.2019 по 08.07.2020 сплачено в рахунок погашення позики еквівалент в сумі 3 200 дол. США. Незважаючи на надання відповідачем доказів часткового погашення позики, вказані обставини не спростовують той факт, що позичальник у встановлений Договором строк (до 16.11.2019) суму позики не повернув, чим порушив умови вказаного правочину. Сума неповернутої заборгованості станом на 23.04.2025 становить 346 940 грн., що за середнім курсом продажу долара США комерційними банками еквівалентно 8 300 дол. США Розрахунок: (11 500 дол. США - 3200,00 дол. США) х 41,80 грн = 346 940,00 грн. З огляду на заявлене зменшення позовних вимог сума позовних вимог складає 404 744,95 грн., з яких 346 940,00 грн., що за середнім курсом продажу долара США комерційними банками еквівалентно 8 300 дол. США - заборгованість з повернення позики, 24 985,05 грн. відсотки за користування позикою та 32 819,90 грн. - 3 % річних. Згідно із частиною першою ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно із ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Положеннями п. 5.1, 5.2, 5.3 Договору іпотеки передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником умов основного договору Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснюватись шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в Договорі іпотеки. Визначений в Договорі іпотеки спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає Іпотекодержателю застосувати інші встановлені Законом України «Про іпотеку» способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. (ч. 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»). З огляду на викладене Законом України «Про іпотеку» передбачено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду), два позасудові - на підставі виконавчого напису нотаріуса та на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями Договору іпотеки встановлено, що не є перешкодою для реалізації права Іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому чинним законодавством порядку. Як зазначалося вище, право власності на Предмет іпотеки перейшло до ТОВ «Клубний будинок Корнер». Приписами ч. 1,2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки. З огляду на перехід права власності на Предмет іпотеки до Відповідача, отже останній набув статусу іпотекодавця і несе всі права та обов`язки передбачені Договором Іпотеки. Верховний Суд в постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц вказав: «Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18». Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення процентів за користування позикою позову за період з 16.05.2019 по 16.11.2019 становить 24 985, 05 грн. та 3 % річних - 32 819,90 грн. за період з 17.11.2019 по 15.03.2022. Оскільки у Договорі позики не зазначені проценти та не вказано, що він безпроцентний, а предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні, Позивач має право та підстави нарахувати проценти за Договором позики за період його дії в межах строку, встановленого для повернення позики. З приваду посилання сторони відповідача, щодо того, що умовами договору позики сплата процентів не передбачена, суд вважає їх безпідставними, оскільки дія ст. 1048 ЦК України встановлює можливість стягнення процентів за позикою, якщо такі умови не передбачені самим договором. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.ст. 76, 77 ЦПК України). Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява відповідача про застосування спливу строків позовної давності. Відповідно до положень ст.ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Варто зазначити, що 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року і було неодноразово продовжено, востаннє його було продовжено до 30.06.2023 року. Позовна давність станом на 12.03.2020 року не сплила, її перебіг був зупинений до кінця дії карантину. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеку" і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжено. За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. З письмових матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору позики, позика мала бути повернутою до 16.11.2019. Таким чином, станом на дату подачі позову - 31.07.2024 строк позовної давності не був пропущений. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про невиконання зобов`язань по договору позики, забезпеченому іпотекою щодо погашення заборгованості. Зобов`язання позичальника за Договором позики з повернення заборгованості не виконані, отже вимоги позивача про звернення в рахунок погашення заборгованості позичальника за Договором позики, стягнення на Предмет іпотеки за Договорами іпотеки шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій є правомірними та обґрунтованими. Відтак суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,1 кв.м., житловою площею 15,9 кв.м., належну на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Клубний будинок Корнер», зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.09.2019, номер запису про право власності № 33493186, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1693458080000, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 16 травня 2019 року в розмірі 404 744, 95 грн на користь [PERSON] шляхом продажу на прилюдних торгах за процедурою, передбаченою Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежного експерта на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. При подачі позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 5 275,80 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved