Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА Зміст позовних вимог та процесуальні дії вчинені в ході справи Виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування, діючи в інтересах малолітньої [PERSON] [INFO] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить: - відібрати [PERSON] [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав; - стягнути з [PERSON] на користь тих осіб або установ, яким буде передана дитина, аліменти на утримання [PERSON] [INFO] у розмірі частини всіх видів її заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду до повноліття дитини, враховуючи інфляційні показники. Позов був поданий до суду 10 липня 2025 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 23 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідачці наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачка своїм правом на подання відзиву не скористалась. Ухвалою Шевченківського\~районного суду\~м.\~Чернівців від\~09\~вересня 2025\~року підготовче\~провадження у\~справі закрито\~та справа\~призначена до\~судового розгляду. Стислий виклад позиції учасників справи Позовні вимоги виконавчий комітет Чернівецької міської ради обґрунтовує такими доводами. У квітні 2025 року до Служби у справах дітей Чернівецької міської ради надійшла інформація від Чернівецького районного управління поліції про те, що 03 квітня 2025 року громадянка [PERSON] перебувала в стані сильного алкогольного сп`яніння за місцем проживання, де одночасно перебувала її малолітня донька [PERSON] [INFO] . 30 квітня 2025 року за тією ж адресою зафіксовано повторний факт неналежного виконання матір`ю батьківських обов`язків: дитина зникла з подвір`я, мати знову була в стані сп`яніння. Дитину було знайдено та повернуто працівниками поліції. Стосовно матері складено два адміністративні протоколи за частиною 1 статті 184 КУпАП. Дитину доставлено до медичного закладу для обстеження. Мати у письмовій заяві підтвердила факт перебування у стані сп`яніння та зобов`язалась належно виконувати батьківські обов`язки. Водночас, за довідкою Чернівецького обласного наркологічного диспансеру від 06.05.2025 № 927, [PERSON] тричі перебувала на обліку у 2025 році з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю та інших психоактивних речовин. Згідно з інформацією КНП «Міська дитяча поліклініка» мати не забезпечила належного проходження дитиною медичних оглядів та щеплень, що свідчить про нехтування її здоров`ям. Під час обстеження житлово-побутових умов встановлено їх повну невідповідність мінімальним стандартам: антисанітарія, відсутність їжі, облаштованого місця для дитини, наявність слідів алкоголю. Від матері відчувався запах алкоголю, зафіксовано тілесні ушкодження, що, зі слів жінки, сталися під час конфлікту з її знайомим у процесі спільного вживання алкоголю. На підставі викладеного 14 травня 2025 року комісія з питань захисту прав дитини прийняла рішення про недоцільність повернення малолітньої [PERSON] матері. Дитину тимчасово влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей БФ «Місто добра». 11 червня 2025 року комісія з питань захисту прав дитини Чернівецької міської ради ухвалила рішення про надання до суду висновку щодо доцільності відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав. Також позивач вказує, що відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 11 грудня 2020 року № 00141894865 щодо [PERSON] відомості про батька записані відповідно до частини 1 статті 135 СК України. Представниця позивача в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення по справі, позов просила задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями статей 130, 131 ЦПК України, про що у справі є належні докази. Про причини неявки не повідомила. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідачка належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідачка не з`явилася в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідачка не подала відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе, на підставі статті 280 ЦПК України, розглянути вказану справу у відсутності відповідачки, на підставі наявних у справі доказів, та ухвалити у справі заочне рішення. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, встановлені судом Дослідивши докази по справі судом встановлені такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , виданого 11 грудня 2020 року, батьком дитини записаний - [PERSON] , та матір`ю [PERSON] . Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 11 грудня 2020 року № 00141894865 щодо [PERSON] [INFO] , відомості про батька записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 07 травня 2025 року № 2025/005899267 [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації Чернівецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 07 травня 2025 року встановлено, що 30 квітня 2025 року до Чернівецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції надійшло повідомлення про те, що за адресою: [ADDRESS] , з подвір`я зникла дитина, а мати перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Вжитими працівниками Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області заходами було встановлено місцезнаходження дитини. Щодо матері [PERSON] [INFO] працівниками Чернівецького районного управління поліції Головного управління Національної поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 184 КУпАП. Відповідно до акту органу внутрішніх справ про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 30 квітня 2025 року, [PERSON] [INFO] було вилучено та поміщено до комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня». Згідно з довідкою від 06 травня 2025 року №927, виданою ОКНП « Чернівецький обласний наркологічний диспансер», [PERSON] зареєстрована в установі 12.07.2023, 30.04.2025 та 06.05.2025 з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, гостра інтоксикація. Відповідно до листа, наданого комунальним підприємством «Міська дитяча клінічна лікарня» Чернівецької міської ради від 07 травня 2025 року № 586, за період укладення декларації із лікарем-педіатром мати дитини [PERSON] систематично не з`являється на медичні планові огляди з метою проведення профілактичних щеплень, внаслідок чого щеплення проведені з порушенням календаря профілактичних щеплень. Відповідно до листа від 01 травня 2025 року № 17/1.51.-177, наданого Чернівецьким міським центром соціальних служб, встановлено, що 07 травня 2025 року працівниками Чернівецького міського центру соціальних служб Чернівецької міської ради було здійснено виїзд за адресою: [ADDRESS] . Під час обстеження було встановлено, що санітарно-гігієнічний стан приміщення незадовільний, у квартирі стійкий запах тютюнового диму та алкоголю, наявні пляшки з-під спиртних напоїв, кухня в занедбаному стані, відсутні умови для приготування їжі, мінімальний набір продуктів зберігається в пакетах на підлозі серед бруду, відсутня приготована їжа, дитина спала на дивані, який має занедбаний вигляд без постільної білизни, ковдра та подушка брудні, відсутнє облаштоване місце для гри та повноцінного відпочинку. Зі слів матері, дитина дитячий садок не відвідує. [PERSON] не заперечувала, що має шкідливі звички, а саме: палить систематично та вживає алкогольні напої. Відповідно до наказу начальника служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 12 травня 2025 року № 2/66 [PERSON] взято на облік, як таку, що опинилась у складних життєвих обставинах, у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю своїх батьківських обов`язків. Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 24 червня 2025 року № 314/15 «Про надання висновку органу опіки та піклування щодо доцільності відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав (делеговані повноваження)» вирішено надати суду висновок про доцільність відібрання малолітньої [PERSON] [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Відповідно до висновку органу опіки та піклування про доцільність відібрання дитини від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав від 24 червня 2025 року № 314/15, з метою соціального захисту інтересів малолітньої [PERSON] , виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне відібрання малолітньої [PERSON] [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. З урахуванням наведених позицій сторін та встановлених обставин справи, судом встановлено, що предметом даного позову є відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Релевантні джерела права й акти, їх застосування та позиція суду Положеннями частини 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Щодо вимоги про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до статті 121 СК України, права та обов`язки матері і батька дитини, гуртуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї; ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Зокрема, відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зазначено, що «ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Статтею 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 6 Конвенції, держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину (стаття 19 Конвенції). Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до частини третьої статті 170 СК України під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом, на підставі наданих позивачем доказів, встановлений факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої доньки [PERSON] [INFO] . Відповідачка належним чином не займається вихованням дитини, не бажає та неспроможна виконувати свої батьківські обов`язки, не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, її здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання. Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї (стаття 9 вказаної Конвенції). Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Крім того, слід зауважити, що відібрання дітей у батьків це санкція за невиконання батьківських обов`язків. Ця санкція є більш м`якою, порівняно з іншими, зокрема із позбавленням батьківських прав. Відібрання дитини не є крайнім і незворотним заходом, оскільки відповідно до положень частини 3 статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що малолітню [PERSON] [INFO] слід відібрати від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав щодо доньки, оскільки такий захід буде вчинений з метою соціального захисту малолітньої та якнайкращого забезпечення її інтересів. Відповідно до частини другої статті 170 СК України у разі відібрання дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Зазначене повністю узгоджується із положеннями частини четвертої та п`ятої статті 167 СК України, згідно з якими, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим; якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. За таких обставин, та беручи до уваги те, що запис про батька дитини зроблений відповідно до частини 1 статті 135 СК України зі слів матері, в матеріалах справи відсутні заяви від будь-яких родичів дитини щодо передання їм останньої, малолітню [PERSON] [INFO] слід передати виконавчому комітету Чернівецької міської ради, як органу опіки та піклування, для її подальшого влаштування. Щодо вимоги про стягнення аліментів Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною 7 статті 7\~СК\~України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина 2 статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180\~СК\~України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини четвертої статті 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно з частиною четвертої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина п`ята статті 183 СК України визначає, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Так, разом із вимогою про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав, позивач заявив позовну вимогу про стягнення з [PERSON] на користь тих осіб або установ, яким буде передана дитина, аліменти на утримання [PERSON] [INFO] , у розмірі частини всіх видів її заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду до повноліття дитини, враховуючи інфляційні показники. Суд вважає, що призначення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини та не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та не порушить права відповідачки. Разом з тим, суд вважає, що в задоволенні вимоги про стягнення аліментів на утримання [PERSON] [INFO] на користь тих осіб або установ, яким буде передана дитина, слід відмовити з огляду на таке. Так, судом встановлено, що наразі питання про передання дитини особам або установам, не вирішено. В межах даного позову така вимога теж не розглядалась. Підстав стягнення аліментів на утримання дитини на користь гіпотетичної особи чинний СК України не передбачає. Крім наведеного суд також не вбачає підстав для задоволення вимоги про стягнення аліментів з врахуванням інфляційних показників, оскільки відповідно до частини другої статті 184 СК України індексації підлягають аліменти, присуджені в твердій грошовій сумі, натомість в даній справі суд вирішив стягувати аліменти в частці від заробітку (доходу) матері дитини. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Так, судом встановлено, що позовна заява до суду була подана 10 липня 2025 року. З урахуванням наведеного суд вважає, що аліменти з відповідачки на утримання її малолітньої доньки слід стягувати, починаючи з 10 липня 2025 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Висновки суду за результатами розгляду справи Щодо суті позовних вимог Таким чином, беручи до уваги досліджені в ході розгляду справи докази та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги виконавчого комітету міської ради, як органу опіки та піклування, в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, відповідно до пункту 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарг про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. З урахуванням наведеного з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави за розгляд даної справи в розмірі 1211,20 грн, оскільки позивач звільнений від його сплати при подачі позову.

Outcome: partial