Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Марцонь Д.Г., звернулась до суду з позовною заявою до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] , [PERSON] , в якій прохає стягнути з [PERSON] на її користь 2 350\~000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. на її користь 2 350\~000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначено, що позивачка [PERSON] , є громадянкою Італійської Республіки та постійно проживаю в цій державі. [INFO] в Україні померла її мати [PERSON] , [INFO] . Після смерті матері, їй стало відомо, що за життя матір 01.04.2011 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Гапоновим Є.Ю., в якому остання зробила розпорядження на випадок своєї смерті, відповідно до якого все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачці. Батько позивачки, [PERSON] , отримав право на обов`язкову частку у спадщині як непрацездатний вдівець. До складу спадкового майна, яке за життя належало її матері, відповідно до відомої їй інформації, входить: 1/2 частка однокімнатної квартири [ADDRESS] , загальна площа 40,8 кв.м., житлова площа 18,5 кв.м.; 1/2 частка трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальна площа 66,7 кв.м., житлова площа 40,4 кв.м. 26.02.2020 позивачка склала у приватного нотаріуса Київського МНО Майдибури О.В. заяву про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті її матері. У зв`язку з тим, що [PERSON] проживає на території Італії та не мала можливості здійснювати дії, спрямовані на отримання свідоцтва про право на спадщину, 26.02.2020 остання видала довіреність [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Київського МНО Майдибурою О.В., реєстровий № 2853. Цією довіреністю вона уповноважила [PERSON] , серед іншого, бути її представником з питань ведення спадкової справи та отримання Свідоцтв про право на спадщину, після померлої матері. Після складення заяви про прийняття спадщини, видачі та посвідчення довіреності [PERSON] повернулася до Італії. Згодом [PERSON] повідомив її про те, що заповіт складений на її ім`я є нечинним. Через пандемію гострої респіраторної хвороби COVID-19 позивачка змогла прилетіти до України лише у 2021 році. Перебуваючи в Україні, остання дізналася про те, що [PERSON] від її імені уклав з [PERSON] договір про поділ спадщини від 26.03.2020, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Харченко Л.Л., реєстровий № 845. За умовами п.п. 5 та 7 цього договору у спадщину до [PERSON] переходить 1/2 частка однокімнатної квартири [ADDRESS] . У спадщину до [PERSON] переходить 1/2 частка трикімнатної квартири [ADDRESS] . Поділ вчинюється сторонами з доплатою у розмірі 279 600 грн., що складає еквівалент суми 10 000 доларів США. Однак позивачка не уповноважувала [PERSON] на укладання вказаного договору, яким останній фактично розпорядився належним їй майном без жодних правових підстав та всупереч її волі. Остання ніколи не схвалювала зазначений договір про поділ спадщини, кошти у сумі 10 000 доларів США [PERSON] їй не передавав, про укладення договору не повідомляв. 02.11.2020 вона подала заяву приватному нотаріусу Харківського МНО Панченко О.В. про скасування довіреності, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського МНО Майдибурою О.В., реєстровий № 2853. У зв`язку із наведеним позивачка звернулася до ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, в результаті чого було відкрите кримінальне провадження № 12021221170001768 від 30.07.2021. 26.03.2020 приватний нотаріус Харківського МНО Харченко Л.Л. на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Одинадцятої Харківської ДНК Гапоновим Є.Ю. від01.04.2011, та відповідно до договору про поділ спадщини від 26.03.2020, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Харченко Л.Л., реєстровий № 845, видала на ім`я позивачки свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 846, яка складається з 1/2 частки однокімнатної квартири [ADDRESS] . На ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 848, яка складається з 1/2 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] . В результаті порушення спадкових прав позивачки, остання звернулась до суду із позовом про визнання недійсними вищевказаних договорів про поділ спадщини та свідоцтва про право на спадщину. Під час розгляду зазначеної цивільної справи в суді позивачка дізналась, що видана нею довіреність має допис від руки на звороті першого аркуша в кінці другого абзацу наступного змісту: «підписати договір про поділ спадщини», та на другому аркуші після її підпису, посвідчувального напису, підпису приватного нотаріуса і проставленої печатки наступного змісту: «дописаному: «підписати договір про поділ спадщини» вірити» Приватний нотаріус Майдибура О.В.», підпис нотаріуса та печатка, у нижньому правому куті копія довіреності містить номери бланків 022841 та 022842, які використані нотаріусом для оригіналу довіреності. Дати проставлення вказаного допису довіреність не містить. При цьому матеріали нотаріальної справи не містять заяви позивачки про внесення дописки, сама довіреність не містить її підпису та дати. Позивачка не мала на меті перерозподіляти частки у спадковій масі, а тому не надавала [PERSON] повноважень на підписання договорів подібних до договору про поділ спадщини. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.08.2023 у справі № 643/18223/21 позов [PERSON] задоволено, визнано недійсним договір про поділ спадщини від 26.03.2020, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Харченко Л.Л., зареєстрований в реєстрі за № 845; свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Харківського МНО Харченко Л.Л. від 26.03.2020, зареєстроване в реєстрі за № 846; свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Харківського МНО Харченко Л.Л. від 26.03.2020, зареєстроване в реєстрі за № 848. Постановою Харківського апеляційного суду від 12.12.2023 рішення Московського районного суду м. Харкова від 24.08.2023 залишено без змін. Судами було зазначено, що приватний нотаріус Майдибура О.В. не мала права вносити дописи до довіреності, оскільки пункти 6.12, 6.13 не застосовуються до нотаріально оформлюваних документів, які потребують підпису особи, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії, отже вносити зміни до довіреності нотаріус мала у спосіб встановлений пунктами 7.1 та 7.2 Порядку та ст. 654 ЦК України. Приватний нотаріус Харченко Л.Л., приймаючи вказану довіреність та посвідчуючи договір про поділ спадкового майна була обізнана з порядком внесення змін до договору, які встановлені ЦК України та пунктами 7.1 і 7.2 Порядку і мала б вимагати у представника Кристини Литвиненко надати належним чином оформлені зміни до довіреності чи нову довіреність, або відмовити в посвідченні договору про поділ спадкового майна, оскільки допис в довіреності є не виправленням арифметичної/орфографічної описки, а зміною, що розширила права представника у спосіб, непередбачений законодавством. Протягом 2023 року позивачка зверталася зі скаргами до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) та Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) на неправомірні дії приватних нотаріусів Майдибури О.В. та Харченко Л.Л. Листом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) № 7789/Л-244/15.6 від 24.02.2023 та листом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 8312/9.1-23/вх.Л-787-23 від 20.02.2023 за результатами розгляду скарг позивачці було повідомлено про те, що міжрегіональні управління дійшли висновку про наявність ознак порушення: 1. приватним нотаріусом Київського МНО Майдибурою О.В. вимог пунктів 6.12, 6.13 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України 22.12.2010 № 3253/5 (в редакції, що діяла на момент вчинення нотаріальних дій); 2. приватним нотаріусом Харківського МНО Харченко Л.Л. вимог статті 44 Закону України «Про нотаріат» та пункту 4 глави 4 розділу I, підпункту 2.1 пункту 2 глави 4 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (в редакції, що діяла на момент вчинення нотаріальних дій). В подальшому, Вища кваліфікаційна комісія нотаріату при Міністерстві юстиції України своїм рішенням № 2 від 22.04.2024 вирішила анулювати свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 27.10.2015 за № 9217 на ім`я Майдибури О.В., на підставі підпункту «з» п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про нотаріат». Підставою для анулювання свідоцтва Вища кваліфікаційна комісія нотаріату зазначила порушення законодавства в діях [PERSON] , встановлені рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.08.2023 та постановою Харківського апеляційного суду від 12.12.2023 у справі № 643/18223/21, що набрали законної сили. Відповідно до вказаного рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату, наказом Міністерства юстиції України № 1299/5 від 01.05.2024 анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 27.10.2015 за № 9217 на ім`я Майдибури О.В. \~ \~ \~ \~Протиправні діяння нотаріусів, що призвели до втрати належного позивачці як спадкоємиці нерухомого майна, спричинили їй суттєві переживання. Довгі роки вона перебуває в стані стресу через постійну загрозу безповоротної втрати належного їй майна. Порушений звичний уклад життя останньої, оскільки тепер вона змушена неодноразово звертатися до адвоката та суду для відновлення справедливості. Крім того, [PERSON] була вимушена здійснювати перельоти з Італії до України під час пандемії COVID-19 задля захисту своїх законних прав та інтересів (для скасування довіреності, подання заяви про вчинення кримінального правопорушення, отримання копії договору про поділ спадщини та укладення договору про надання правничої допомоги з адвокатом), що негативно відобразилося на її моральному стані. Така поведінка нотаріусів викликала у неї обурення, розчарування та зневіру у тому, що нотаріуси можуть сприяти належній реалізації та захисту законних прав та інтересів. У результаті неправомірних дій нотаріусів, позивачка була позбавлена законного права на спадщину після смерті матері, що завдало їй глибоких моральних страждань, порушило її спокій і підривало фізичне та емоційне здоров`я. Спадщина, яку вона мала отримати, була не лише матеріальною цінністю, але й мала важливе емоційне значення, оскільки вона була символом пам`яті про матір, яку остання дуже цінувала та любила. Втрата спадщини, викликана діями нотаріусів, стала для неї джерелом постійного стресу, депресії та розчарування. Це посилило почуття самотності та безпомічності, з якими вона зіштовхнулася, перебуваючи за кордоном, адже залишилася відірваною від своїх коренів і не могла здійснити омріяне повернення додому. Через постійне емоційне напруження, викликане неправомірними діями нотаріусів, позивачка не могла зосередитися на побудові та підтримці гармонійних відносин із чоловіком. Постійний стрес та обговорення питань, пов`язаних зі спадщиною, призводили до сварок і непорозумінь між ними. Вона часто була роздратована, нервова, та психоемоційне навантаження зрештою призвело до розлучення, що завдало їй додаткової моральної шкоди. Фізичне здоров`я також зазнало негативного впливу. Постійний стрес, невизначеність і моральне виснаження спричинили безсоння, хронічні головні болі, зниження імунітету та загальне ослаблення організму. Позивачка перестала отримувати задоволення від життя, адже відчуття розгубленості й моральної втоми стали частиною її щоденного буття. Зазначена моральна шкода перебуває у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з протиправними діяннями відповідачів, що підтверджується тим, що позивачка була позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права на частину нерухомого майна та набути права власності на нього саме внаслідок збільшення [PERSON] своїх повноважень як її представника через вчинення дописки в довіреність та прийняття такої довіреності для посвідчення договору про поділ спадщини. Наявність вини відповідачів підтверджується тим, що як приватні нотаріуси, вони є обізнаними з порядком вчинення відповідних нотаріальних дій. У зв`язку з цим, позивачка переконана у наявності підстав для стягнення з відповідачів моральної шкоди у загальному розмірі4 700 000 грн, враховуючи засади розумності, виваженості, справедливості, обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань. 31.12.2025 представник відповідача [PERSON] адвокатом Красновим І.В. подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог по даній справі в повному обсязі, з підстав їх безпідставності та необґрунтованості, посилаючись на те, що по даній справі відсутні обставини каліцтва або іншим ушкодженням здоров`я позивачки; жодне майно позивачки не знищене чи пошкоджено; позов не ґрунтується на принижені честі, гідності та ділової репутації позивача. Вважають, що підставою для з`явлення позовних вимог позивачем обрано саме п. 2) ч. 2 ст. 23 ЦК України, тобто «душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів». В той же час, оскільки в позові йде мова про порушені права саме позивача, а не членів сім`ї чи близьких родичів, в даній справі позивач визначив моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазначала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Ряд тверджень, на які посилається позивач не відповідає поняттю моральна шкода (страждання або приниження), зокрема: розлучення, фінансові наслідки, майновий стан, вплив на фізичне здоров`я, необхідність здійснення перельотів, тощо. Крім того, твердження позивача про позбавлення її права власності та можливість проживати у власному домі не заслуговують на увагу, оскільки ні позовом, ні долученими документами не доведено позбавлення права власності будь-якої особи, в тому числі позивача, а спірне спадкове майно (зокрема два будинки), будуть належати не лише позивачу, а й її батьку, який був відповідачем у спорі, щодо визнання недійсним договору поділу спадкового майна, за ініціативи позивача. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наведених в позові та викладених вище будь-яких страждань та принижень, тобто самого факту моральної шкоди. Разом з тим, справа № 643/18223/21 та рішення по ній переглядаються судом касаційної інстанції, зокрема 19.02.2024 ухвалою Верховного суду у складі суддів Третьої судової палати цивільного суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу [PERSON] , на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24.08.2023 та постанову Харківського апеляційного суду від 12.12.2023. Обґрунтовуючи позовну заяву поданням позивачем двох скарг на дії відповідачів до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), позивач не повідомляє суду обставину не прийняття рішення щодо дій відповідачки [PERSON] . Натомість 22.04.2024 рішенням № 6 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріат Міністерства юстиції України (додається) продовжено строк розгляду подання щодо [PERSON] до прийняття рішення Верховним Судом по справі № 643/18223/21. Під час розгляду зазначеної вище справи в судах першої та апеляційної інстанціях [PERSON] зазначалось, що на її переконання, спірна довіреність була оформлена у відповідності до вимог чинного законодавства України, і що будь-яких сумнівів у наявності відповідних повноважень представника позивача на підписання відповідного договору поділу спадкового майна не виникало, що свідчить про відсутність умислу у відповідача [PERSON] у настанні негативних наслідків для позивача. На переконання відповідача [PERSON] ,, наявні всі підстави щодо застосування ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про нотаріат» як підстави звільнення від відповідальності, оскільки, особа, яка звернулась до неї для вчинення нотаріальної дії, подала довіреність оформлену у протиправний спосіб, якою розширено межі наданих йому повноважень. В той же час, позивачем не наведено жодного обґрунтування щодо розміру заявленої моральної шкоди. Відсутнє будь-яке підтвердження відповідності такої суми критеріям «розумності» та «справедливості». Заявлена сума позовних вимог не відповідає: - ні характеру правопорушення; - ні глибині фізичних та душевних страждань; - ні погіршенню здібностей потерпілого або позбавленню його можливості їх реалізації; - ні ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди. Крім того, зазначена сума позовних вимог визначена без урахування обставин, які мають істотне значення та без врахування вимоги розумності і справедливості. Позивачем у позовній заяві по даній справі не доведено належними та допустимими доказами жодного причинно-наслідкового зв`язку між наведеною позивачкою моральною шкодою (стражданням, приниженням) та діями (бездіяльністю) відповідачів. 01.01.2025 представником відповідача [PERSON] адвокатом Мосейчук А.І. подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що приватний нотаріус КМНО Майдибура О.В. внесла дописку до Довіреності від 26.02.2020 на підставі усної заяви довірителя - позивача та зробила відповідне застереження після посвідчувального напису та проставлення свого підпису і печатки на такому застереженні. Зазначені дії жодним чином не порушують Правил ведення нотаріального діловодства (в редакції від 27.08.2019 р.). Внесення дописки у Довіреність від 26.02.2020, яка не є навіть предметом позову по справі № 643/18223/21 не вплинуло на дійсність/недійсність договору про поділ спадщини та подальших свідоцтв про право на спадщину і не знаходиться у прямому причинному зв`язку із моральною шкодою, у разі її наявності, пов`язаною не з допискою у Довіреність, а з отриманням Позивачем замість 3/8 частки (0,375) однокімнатної та 3/8 частки (0,375) трьохкімнатної квартири 1/2 частки однокімнатної квартири та еквіваленту 10 000 (десяти) тисяч доларів за 3/8 частки (0,375) трьохкімнатної квартири. Зазначене не є підставою для покладення на [PERSON] цивільно-правової відповідальності за недоведену моральну шкоду начебто завдану позивачу душевними стражданнями не через внесення дописки до Довіреності від 26.02.2023, а через наявність незгоди щодо поділу спадщини між нею та її батьком з посиланням на судові рішення по справі № 643/18223/21, які переглядаються в касаційному порядку. Щодо рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України № 2 від 22.04.2024 та наказу Міністерства юстиції України № 1299/5 від 01.05.2024 про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса КМНО Майдибури О.В. то зазначене відповідне рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України № 2 від 22.04.2024 та наказ Міністерства юстиції України №1299/5 від 01.05.2024 про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю оскаржуються [PERSON] у судовому порядку. Наразі наявне рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.07.2024 по справі № 320/13134/24, яким, зокрема, визнано протиправними та скасовано рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України № 2 від 22.04.2024 та наказ Міністерства юстиції України № 1299/5 від 01.05.2024 про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю. Разом з тим, заява Литвиненко К. від 29.07.2021 про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] та витяг з ЄРДР є неналежними доказами, адже не містять інформації щодо предмета доказування по даній справі Водночас, свідоцтво про розірвання шлюбу не підтверджує наявність моральної шкоди, причинний зв`язок між розлученням 21.11.2023 з внесенням дописки у Довіреність від 26.02.2020. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26.03.2020, № 846 підтверджує отримання позивачем на підставі заповіту та відповідно до Договору про поділ спадщини від 26.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харченко Л.Л. 1/2 частки однокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 40,8 кв.м. Свідоцтво про право на спадщину за законом від 26.03.2020, № 848, підтверджує отримання рідним батьком позивача [PERSON] на підставі ст.1261 ЦК України та відповідно до Договору про поділ спадщини від 26.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Харченко Л.Л. 1/2 частки трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 66,7 кв.м. Рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при МЮУ № 2 від 22.04.2024 та наказ Міністерства юстиції України № 1299-5 від 01.05.2024 станом на дату подання відзиву на позовну заяву рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19.07.2024 по справі № 320/13134/24 визнано протиправним та скасовано тобто не є належним доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України. Документ від лікаря з перекладом вказує на те, що позивачка у 2023 році проходила лікування з приводу анемії через менометрорагію та дефіцит вітаміну D. Позивач обґрунтовує наявність моральної шкоди п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України душевними стражданнями у зв`язку з протиправною за твердженням позивача поведінкою відповідачів, при цьому не надає доказів на підтвердження душевних страждань, наявності протиправної поведінки, зокрема, [PERSON] , не надає доказів на обґрунтування причинного зв`язку між душевними стражданнями та допискою у Довіреність від 26.02.2020 та вказівки на те, у чому полягає вина приватного нотаріуса КМНО Майдибури О.В. Приватний нотаріус КМНО Майдибура О.В. під час внесення дописки на підставі усної заяви довірителя внесла останню до довіреності та зробила відповідне застереження після посвідчувального напису та проставлення свого підпису і печатки на такому застереженні. Зазначені дії жодним чином не порушують правил ведення нотаріального діловодства (в редакції від 27.08.2019). З огляду на відсутність вини, протиправності поведінки (дій), зокрема, [PERSON] при внесенні дописки у Довіреність від 26.02.2020, відсутності доказів на підтвердження визначеної п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральної шкоди, яка має полягати у душевних стражданнях саме від внесення дописки у Довіреність від 26.02.2020 та відсутності підтвердження причинного зв`язку між розлученням, хвилюваннями, лікуванням у невизначений період 2023 року, позовна вимога не підлягає задоволенню. Щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, яка не підтверджена жодними доказами ,зазначений розмір не відповідає вимогам розумності і справедливості. Позивачем всупереч п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» не зазначено з яких міркувань виходила позивачка визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Факт наявності моральної шкоди як і причинного зв`язку між внесенням дописки та душевними стражданнями потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності. За викладеного представник відповідача прохала відмовити у задоволенні позовних вимог. 14.01.2025 від представника позивача адвоката Марцоня Д.Г. надійшли відповіді на відзив відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON] , в яких представник позивача прохав позовні вимоги задовольнити повністю. Зазначив, що подання позовної заяви про визнання договору про поділ майна, свідоцтва про право на спадщину недійсними та скарг підтверджує обставини того, що емоційний стан позивачки, який можна охарактеризувати як душевні страждання, викликані втратою спадщини, яка мала для неї не тільки велику майнову, а й сильну емоційну цінність, є не тільки надзвичайно глибокий, а й має систематичний та триваючий характер. Факти звернення позивачки до цих державних органів в сукупності своїй також підтверджують те, що наслідки укладення договору про поділ спадщини є не тільки небажаними для неї, а й мають вкрай негативний характер, оскільки [PERSON] використовувала всі можливі та доступні їй заходи, маючи на меті відновити свої порушені права та інтереси. Відновлення законного становища є принциповим питанням для неї. Душевні страждання, спричинені незаконними та протиправними діяннями відповідачів також знайшли свій об`єктивний вияв у істотному погіршенні стосунків позивачки із чоловіком та її стану здоров`я. В листопаді 2023 року розірвання шлюбу, який тривав 15 років, між позивачкою та її чоловіком було завершене, а розпочався цей процес в квітні 2022 року. До того ж свідоцтво про розірвання шлюбу не відображає причин припинення шлюбно-сімейних відносин. Як повідомила позивачка у своєму позові такою причиною були регулярні суперечки та конфлікти [PERSON] з чоловіком, викликані перебуванням позивачки у стані пригніченості та постійного хвилювання через втрату спадщини та домівки. Дійсно [PERSON] не зміг відчужити нерухоме майно, однак цього не відбулося через те, що позивачка подала позов про визнання недійсними договору про поділ спадщини і свідоцтв про право на спадщину. І вже в рамках цієї справи, після неодноразових відмов в різних судових інстанціях, судом було забезпечено позов шляхом заборони [PERSON] у відчуженні частини спадкового нерухомого майна. При цьому [PERSON] вчиняв дії, спрямовані на відчуження частини спадкового нерухомого майна. Так, між ним та [PERSON] був укладений договір довічного утримання (догляду) від 27.03.2020, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Харченко Л.Л., реєстровий № 863. Предметом цього договору була трикімнатна квартира [ADDRESS] . Вказаний договір довічного утримання був розірваний після пред`явлення позивачкою позовних вимог до [PERSON] . Отже, вказані обставини підтверджують, що лише своєчасне здійснення [PERSON] дій спрямованих на відстоювання та захист своїх законних прав та інтересів змогло відвернути заподіяння їй ще більших збитків та моральної шкоди. Наявними у справі доказами підтверджується заподіяння позивачці моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких [PERSON] зазнала, у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачів щодо неї. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Красновим І.В. 17.01.2025 подані заперечення на відповідь на відзив, в яких адвокат зазначає, що є не зрозумілим, яким чином активні дія позивача, у формі ініціювання кримінального провадження, подання позову та двох скарг, підтверджує наявність душевних страждань та їх сильну глибину, систематичний та триваючий характер. Медичні документи долучені позивачкою до позовної заяви свідчать проте, що позивачка в 2023 році проходила лікування з приводу анемії через менометрорагію та дефіцит вітаміну D. Тобто, анемія позивача, була викликана менометрорагію та «дефіцитом вітаміну D. Отже, навіть в самому документі наведені причини виникнення у позивача недугу, і такі причини жодним чином не пов`язані з діями відповідачів. Позивачем не доведено позовні вимоги належними та допустимим доказами. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Мосейчук А.І. подані заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача зазначила, що позивач у відповіді на відзив зазначив інформацію, що не стосується предмету позову, а саме те, що позивачка уповноважила [PERSON] серед іншого на укладення попередніх договорів купівлі-продажу нерухомого майна. Разом з тим, навіть у випадку наявності порушення пунктів 6.12, 6.13 Правил ведення нотаріального діловодства як зазначив територіальний орган Міністерства юстиції України або п.п. 7.1. та 7.2. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції від 07.02.2020 р.) та ст. 654 ЦК України про які за відсутності відповідних позовних вимог зазначено у мотивувальних частинах судових рішень по справі № 643/18223/21, які оскаржуються в касаційному порядку, відсутні обов`язкові складові для стягнення моральної шкоди з [PERSON] , а саме: моральна шкода душевні страждання від внесення дописки до Довіреності від 26.02.2020; протиправність діяння (поведінки) [PERSON] ; вина останньої, причинний зв`язок між внесенням дописки у довіреність та моральною шкодою на якій наголошує позивач, не надавши при цьому жодних доказів наявності останньої. Приватний нотаріус КМНО Майдибура О.В. під час внесення дописки на підставі усної заяви довірителя внесла останню до довіреності та зробила відповідне застереження після посвідчувального напису та проставлення свого підпису і печатки на такому застереженні зазначені дії жодним чином не порушують Правил ведення нотаріального діловодства (в редакції від 27.08.2019 р.). Позивачем не доведено наявності жодної моральної шкоди душевних страждань саме за результатами діянь (поведінки) відповідачів, як і не доведено та навіть не зазначено про причинний зв`язок між внесенням дописки до довіреності від 26.02.2020 та моральною шкодою про існування якої вказує позивач у позовній заяві. Ухвалою суду від 02.12.2024 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків. У визначені в ухвалі суду строки недоліки позовної заяви усунуті. 17.12.2024 провадження у справі відкрито, і справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 17.12.2024 заяву [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Марцонь Д.Г., про забезпечення доказів по цивільній справі повернуто заявниці. Ухвалою суду від 19.02.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Краснова І.В. та представником відповідача [PERSON] адвоката Мосейчук А.І. про зупинення провадження у справі відмовлено. Клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Краснова І.В. про витребування доказів задоволено, витребувано у Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію та її документальне підтвердження щодо перетину державного кордону України (та напрямку його перетину) фізичною особою LYTVYNENKO KRYSTYNA [ [PERSON] ], [INFO] ; громадянство Італія; місце проживання: [ADDRESS] ; паспорт тип [NUMBER] , виданий 02.05.2012 Міністерством закордонних справ та міжнародної співпраці; РНОКПП [NUMBER] , за період з 01.01.2010 року по дату надання відповіді. 20.03.2025 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Краснова І.В. та представником відповідача [PERSON] адвоката Мосейчук А.І. про залишення відповіді на відзив представника позивача [PERSON] без розгляду. Ухвалами суду від 08.05.2025 у задоволенні клопотання представника відповідачки [PERSON] адвоката Мосейчук А.І. про призначення судово-психіатричної експертизи у відношенні [PERSON] відмовлено, підготовче провадження по справі закрито і справу призначено до судового розгляду. 24.06.2025 ухвалою суду у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Мосейчук А.І. про повернення до стадії підготовчого провадження та направлення судового доручення відмовлено. 29.08.2025 поновлено представнику позивача процесуальний строк на подання клопотання про витребування доказів, клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково, витребувано копії рішення Московського районного суду м. Харкова від 24.08.2023 та постанови Харківського апеляційного суду від 12.12.2023 у справі № 643/18223/21 шляхом їх роздруківки з Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою повного доступу. У задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Мосейчук А.І. про зупинення провадження у справі відмовлено. Представник позивача адвокат Марцонь Д.Г. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, прохав задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. У суді зазначив, що позивачка у зв`язку із неправомірними діями відповідачів зазначала моральних страждань, які спричинили погіршення стану здоров`я, душевних стражданнях, що в свою чергу призвело до розлучення із чоловіком. Розмір моральних страждань позивачка визначила на свій розсуд, який обґрунтований в позовній заяві. Відповідач приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. та її представник адвокат Краснов І.В. заперечували щодо задоволення позовної заяви, прохала відмовити у позові повністю, у зв`язку із недоведеністю позову. Довіреність 26.02.2020 надана [PERSON] була дійсна та не викликала сумнівів. Разом з тим представник відповідачки адвокат Краснов І.В. зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази передбачені ст.ст.77,78 ЦПК України, медична довідка не є доказом в розумінні ст. 95 ЦПК України, її оригінал позивачкою не надано, а тому обставини на які посилається позивачка не можуть свідчити про доведеність заподіяння моральної шкоди передбаченої ст. 23 ЦК України. Розмір заподіяної шкоди визначений позивачкою не відповідає критерія розумності та справедливості. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мосейчук А.І. прохала відмовити у задоволені позовних вимог повністю, посилаючись на недоведеність позовних вимог. Зазначила, що рішення судів першої та апеляційної інстанції на теперішній час перебувають на розгляді в касаційному суді, а тому передчасно стверджувати про вину відповідачів. Позивачкою не доведено моральні страждання, відсутній причинний зв`язок між допискою у довіреності та моральною шкодою. Позов обґрунтований на припущеннях. Вказала, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи у відповідності до ст. 82 ЦПК України не є обов`язковою для суду. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з\~ч.\~1\~та ч.\~2\~ст.\~4ЦПК\~України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Гарантоване ст. 55 Конституції України\~й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Судом встановлено, що [INFO] померла матір позивачки [PERSON] (т. 1 а.с. 20). За життя [PERSON] 01.04.2011 склала заповіт, в якому зробила розпорядження на випадок своєї смерті, відповідно до якого все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори Гапоновим Є.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 5-402 (т. 1 а.с.58). 26.02.2020 [PERSON] склала у приватного нотаріуса Київського МНО Майдибури О.В. заяву про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті матері [PERSON] (т. 1 а.с. 57). Позивачкою надано копію довіреності від 26.02.2020, посвідчену приватним нотаріусом Київського МНО Майдибурою О.В., реєстровий № 2853, якою вона уповноважила [PERSON] , серед іншого, бути її представником з питань ведення спадкової справи та отримання Свідоцтв про право на спадщину, після її померлої матері та копію цієї ж довіреності від 26.02.2020, посвідчену приватним нотаріусом Київського МНО Майдибурою О.В., реєстровий № 2853, з дописом, а саме: підписати договір про поділ спадщини» (т.1 а.с.65-70). 26.03.2020 між [PERSON] , який діяв від імені позивачки та [PERSON] укладено договір про поділ спадщини, за яким сторони домовились, що у спадщину до [PERSON] переходить 1/2 частка квартири [ADDRESS] , а у спадщину до [PERSON] 1/2 частка квартири [ADDRESS] , поділ вчиняється сторонами з доплатою у розмірі 279600,00 грн, що складає еквівалент 10000 доларів США, які [PERSON] сплатив [PERSON] для [PERSON] до посвідчення цього договору з дотриманням вимог діючого законодавства (т.1 а.с.65-66). Того ж дня, 26.03.2020 на підставі заповіту та договору про поділ спадщини нотаріусом [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , реєстровий № 846 та на підставі ст. 1261 ЦК України і договору про поділ спадщини видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS] (т.1 а.с. 23, 35). Представник позивачка в позовній заяві зазначив, що [PERSON] перебуваючи в Україні, дізналася про те, що [PERSON] від імені останньої уклав з [PERSON] договір про поділ спадщини від 26.03.2020, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Харченко Л.Л., реєстровий № 845, копію якого вона отримала у приватного нотаріуса Харківського МНО Харченко Л.Л. Однак, [PERSON] не уповноважувала [PERSON] на укладання вказаного договору, яким останній фактично розпорядився належним їй майном без жодних правових підстав та всупереч її волі, а тому [PERSON] звернулася до Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області з заявою про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. За заявои було відкрите кримінальне провадження № 12021221170001768 від 30.07.2021 (т.1 а.с. 49-56, 71). Крім того, [PERSON] звернулась до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій, прохала суд визнати недійсними вищевказані договір про поділ спадщини та свідоцтва про право на спадщину. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.08.2023 позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Майдибура О.В., [PERSON] про визнання недійсними договору про поділ спадщини та свідоцтв про право на спадщину задоволено, визнано недійсним договір про поділ спадщини від 26.03.2020, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л., зареєстрований в реєстрі за № 845, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. 26.03.2020, зареєстроване в реєстрі за № 846, визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. 26.03.2020, зареєстроване в реєстрі за № 848 (т.4 а.с.89-99). Постановою Харківського апеляційного суду від 12.12.2023 апеляційні скарги [PERSON] , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л., представника приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Майдибура О.В. - Мосейчук А.І. та представника [PERSON] [PERSON] - залишено без задоволення, рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 серпня 2023року залишено без змін. В зазначеній постанові Харківського апеляційного суду від 12.12.2023 суд зазначив, що судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що приватний нотаріус Майдибура О.В. не мала права вносити дописи до довіреності у вищевказаний спосіб, оскільки пункти 6.12, 6.13 не застосовуються до нотаріально оформлюваних документів, які потребують підпису особи, що звернулась за вчиненням нотаріальної дії, отже вносити зміни до довіреності нотаріус мала у спосіб, встановлений пунктами 7.1 та 7.2 Порядку та ст. 654 ЦК України. Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що вчинений ПН Київського МНО Майдибурою О.В. допис: «підписати договір про поділ спадщини», не є виправленням, оскільки істотно збільшує повноваження представника. Приватний нотаріус Харченко Л.Л., приймаючи вказану довіреність та посвідчуючи договір про поділ спадкового майна була обізнана з порядком внесення змін до договору, які встановлені ЦК України та пунктами 7.1 і 7.2 Порядку і мала б вимагати у представника Литвиненко К. надати належним чином оформлені зміни до довіреності чи нову довіреність, або відмовити в посвідченні договору про поділ спадкового майна, оскільки допис в довіреності є не виправленням арифметичної/орфографічної описки, а зміною, що розширила права представника у спосіб, не передбачений законодавством (т. 4 а.с. 100-111). Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції № 7789/Л-244/15.6 від 24.02.2023 розглянуто звернення [PERSON] на дії приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. та міжрегіональним управлінням встановлено, що до заведеної спадкової справи № 129/2019 приватним нотаріусом Харченко Л.Л. долучена копія довіреності від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] , яка посвідчена приватним нотаріусом Київського МНО Майдибурою О.В. 26 лютого 2020 року за реєстровим № 2853. Згідно зі змісту довіреності, повіреній особі були надані повноваження представництва інтересів в усіх установах, підприємствах та організаціях з питань, у тому числі по веденню спадкової справи, подачі заяви та отримання свідоцтва про право на спадщину після померлої [INFO] [PERSON] . В тексті посвідченої від імені [PERSON] довіреності мають місце дописки стосовно надання повноважень представнику, а саме: «підписати договір про поділ спадщини»; дописки застережені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою О.В. підписом та печаткою, між тим саме на яких умовах повинен бути посвідчений договір повіреною особою не зазначено, право повіреній особі отримати гроші за цим договором довіреністю не передбачено, що не забезпечує належне виконання вимог ст. 44 Закону України «Про нотаріат» та п. 4 гл. 4 р. I, пп. 2.1 п. 2 гл. 4 р. II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 № 282/20595 (т. 1 а.с. 45-48). Відповідно до результатів розгляду скарги [PERSON] за № 8312/9.1-23/вх.Л-787-23 від 20.02.2023 Центральним міжрегіональним управлінням встановлено, що приватним нотаріусом Майдибурою О.В. внесено дописку у тексті документа (довіреності), який потребує підпису особи, без врахування вимог пунктів 6.12, 6.13 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України 22 грудня 2010 року № 3253/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за № 1318/18613 (в редакції, що діяла на момент вчинення нотаріальних дій) (т. 1 а.с.41-44). Відповідно до рішення № 2 від 22.04.2024 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату Міністерства юстиції України анулювано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 27 жовтня 2015 року за № 9217 на ім`я [PERSON] , на підставі підпункту «з» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат» (т. 1 а.с.24-34). У зазначеному рішенні Вища кваліфікаційна комісія нотаріату зазначила, що вказані порушення законодавства, встановлені рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.08.2023 та постановою Харківського апеляційного суду від 12.12.2023 у справі № 643/18223/21, що набрали законної сили, повністю обґрунтовують наявність достатніх та безспірних підстав для анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я [PERSON] відповідно до підпункту «з» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат». Наказом Міністерства юстиції України № 1299/5 від 01.05.2024 анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 27 жовтня 2015 року за № 9217 на ім`я [PERSON] (т. 1 а.с.40). Відповідно до рішення № 6 від 22.04.2024 Вища кваліфікаційна комісія нотаріату міністерства юстиції України комісія вирішила на підставі пунктів 2,10 порядку № 1904/5 продовжити строк розгляду Подання та перенесення розгляду питання про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, виданого Міністерства юстиції України 12 листопада 1997 року за № 2840 на ім`я [PERSON] (т.1 а.с. 186-187). На час розгляду справи відсутні рішення, які б свідчили про скасування рішення № 2 від 22.04.2024 Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату Міністерства юстиції України. Представник позивача зазначив, що протиправні діяння нотаріусів призвели до втрати належного позивачці як спадкоємиці нерухомого майна, спричинили позивачці суттєві переживання та зміни в житті, а саме: зруйновані плани на повернення до України, що позбавило [PERSON] можливості бути ближче до рідних та зберегти спадщину матері; втрату нерухомості, яка мала для неї велике емоційне значення як місце, пов`язане зі спогадами про дитинство та матір, а також як фінансову підтримку для подальшого життя в Україні; психологічний та емоційний стрес, що посилив її вразливість до депресії, відчуття розгубленості та погіршення фізичного здоров`я; розлучення з чоловіком, яке стало наслідком емоційної напруги, викликаної ситуацією з втратою спадщини, що посилило відчуття самотності та відокремленості від близьких. Так, відповідно до довідки про сімейний стан відділу внутрішніх і територіальних справ Міністерства внутрішніх справ 21.11.2023 розірвала шлюб з Д`аутільйо Розаріо (т. 1 а.с.22). З довідки виданої на ім`я [PERSON] лікарем хірургом - доктором [PERSON] вбачається, що пані [PERSON] в 2023 році проходила лікування з приводу анемії через менометрорагію та дефіцит вітаміну D (т. 1 а.с.60). З витребуваних на підставі ухвали Салтівського районного суду міста Харкова 19.02.2025 доказів, а саме інформації Головного центру обробки спеціальної інформації № 19/25227-25-вих. від 27.03.2025 наданої за період з 08.11.2017 по теперішній час, вбачається, що [PERSON] в`їхала в україну 26.02.2020. виїхала 27.02.2020. В подальшому в`їхала в Україну 21.07.2021 та виїхала 30.07.2021 (т. 3 а.с. 15). За правилами ст.ст. 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 11\~ЦК України регламентовано підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, серед яких, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст.\~23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц зауважувала, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21). У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Отже, необхідною умовою для відшкодування моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьев проти України»). Суд бере до уваги те, що згідно ч. 1 ст. 1167\~ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Суд враховує, що позивачем було витрачено значну частину часу, емоцій, переживань щодо правової консультації та допомоги у адвоката, необхідності у судових справах доводити порушення своїх прав. Суд зазначає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат - їх тривалості, можливості відновлення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При значенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Саме таких висновків дійшов Верховний суд в Постанові Пленуму від 31.03.1995, № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди". У постанові Верховного Суду від 14.09.2021 року у справі №910/14452/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Представником позивача в судовому засіданні належним чином не визначено способів обчислення, не обґрунтовано розмір моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Разом з тим, позивачкою надано суду, як зазначено [PERSON] , копії довідки про сімейний стан та медичної довідки за підписом доктора Енріко Б`янко. Зазначені документи викладені іноземною мовою. Відповідно до ст.\~10\~Конституції України державною мовою в Україні є українська мова, яка згідно зі ст.\~1\~Закону України\~«Про забезпечення\~функціонування української\~мови як\~державної» є єдиною державною (офіційною) мовою в Україні. Згідно ст.\~12\~Закону України\~«Про судоустрій\~і статус\~суддів» судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Відповідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою відповідно до ст. 79 Закону України «Про нотаріат». Надані позивачкою копії зазначених вище документів викладені іноземною мовою, що позбавляє суд можливості належним чином дослідити подані докази, з`ясувати їх зміст та значення для справи, підтвердити чи спростувати обставини, на які посилається заявниця в своїй заяві. Разом з тим, суд зауважує, що позивачка відмовилась від проходження судово-психіатричної експертизи з метою визначення її моральних страждань та встановлення причинно-наслідкового зв`язку, про що зазначено в ухвалі суду від 08.05.2025. Крім цього, суд бере до уваги, що надана позивачкою довідка доктора Енріка Б`янко про стан здоров`я [PERSON] від 18.10.2024, не доводить причино-наслідкового зв`язку щодо погіршення здоров`я, розлучення та емоційного стану позивачки з подіями, які стали предметом розгляду справи № 643/18223/21 Московським районним судом м. Харкова та Харківським апеляційним судом. 12.12.2023. Моральні страждання позивачки виявились у душевних переживаннях та у хвилюванні через необхідність звернення до суду задля повернення свого майна. Враховуючи обставини справи, характер та обсяг завданої шкоди, враховуючи, що позивачкою майно не втрачено, вимушені зміни у житті позивачки, яка докладає додаткових зусиль для захисту своїх прав, а також вимоги розумності і справедливості, суд дійшов висновку, що відшкодування моральної шкоди в розмірі по 20000 грн., які підлягають стягненню з кожного з відповідачів, відповідає характеру та обсягу страждань позивача, яких вона зазнала, тому позов підлягає частковому задоволенню. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Щодо витрат на правову допомогу, то представником відповідача [PERSON] адвокатом Красновим І.В. під час розгляду справи заявлено клопотання з посиланням на норму ч. 8 ст. 141 ЦПК України щодо можливості подачі доказів про судові витрати протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. У зв`язку з чим питання щодо відшкодування зазначених витрат на даний час судом не вирішується. Відповідно до ч. ч. 1, 10\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачкою понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 15140 грн. Враховуючи задоволення судом позовних вимог на 0,85%, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір у розмірі 128 грн. 69 коп., по 64 грн. 35 коп. з кожного.

Outcome: partial