Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Адітон» звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 січня 2022 року [PERSON] уклав з ТОВ «Адітон» договір позики, згідно з умов якого відповідач взяв у борг грошові кошти в сумі 420\~000 грн., які було отримано ним через касу підприємства готівкою, що підтверджується видатковим касовим ордером від 26 січня 2022 року, а остаточний строк повернення позики 29 вересня 2023 року. Відповідачем станом на дату подання позовної заяви отримані у позику грошові кошти не було повернуто і його заборгованість за вищевказаним договором становить 420\~000 грн. Посилається також на стягнення в порядку ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 20\~815,89 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 80\~220 грн. На підставі викладеного, представник позивача просила стягнути з відповідача на користь ТОВ «Адітон» заборгованість за договором позики у загальній сумі 521\~035,89 грн., з яких: основний борг 420\~000 грн., 3% річних 20\~815,89 грн., інфляційні нарахування 80220 грн., а також судовий збір у розмірі 7\~815,54 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката - 10\~000 грн. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 30 травня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 23 липня 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра закрито підготовче провадження у справі з призначенням справи до судового розгляду по суті. Представник позивача Корнілова Е.Ю. сформувала в системі «Електронний суд» клопотання в якому просила провести розгляд справи за її відсутності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, на підставі ст. ст. 128, 130 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Новокодацького районного суду міста Дніпра, однак заперечень суду не надав, про причини неявки суд не повідомив та не надав клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляд справи без його участі. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами загального позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. 22 жовтня 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра було вирішено питання про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що 26 січня 2022 року між ТОВ «Адітон» та [PERSON] було укладено договір позики (а. с. 10). Відповідно до п. 2.1., 3.1. вищевказаного договору позики сума позики складає 420\~000 грн. Позика надається шляхом видачі готівкових грошових коштів з каси позикодавця. Зазначена у п. 2.1. сума позики надається повністю готівкою. Підписання позичальником видаткового ордеру підтверджує факт передання, а відповідно і отримання позики (грошових коштів) позичальником в повному розмірі. Пунктом 4.1. договору позики встановлено строк повернення позики позичальником 26 вересня 2023 року. В матеріалах справи також наявний видатковий касовий ордер ТОВ «Алітон» від 26 січня 2022 року, зі змісту якого судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору позики від 26 січня 2022 року було видано 420\~000 грн. (а. с. 11). Вимогами ч. 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором. Крім того, ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.1 ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Під час судового розгляду судом встановлено, що 26 січня 2022 року між ТОВ «Адітон» і [PERSON] було укладено договір позики на суму 420 000 грн., який було підписано відповідачем, та вказаний договір відповідачем не оспорювався у встановленому законом порядку. Крім того, матеріали справи містять докази отримання грошових коштів [PERSON] , а саме: видатковий касовий ордер від 26 січня 2022 року, що також не було спростовано відповідачем, а тому позовні вимоги в частині стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 420\~000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також відповідальність позичальника за порушення умов договору передбачена ч. 1 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, представник позивача у позовній заяві посилається на те, що у ТОВ «Адітон» виникло право вимоги до відповідача щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат на підставі договору позики від 26 січня 2022 року, за період існування заборгованості, а саме з 26 вересня 2023 року, що є строком повернення позики відповідно до умов договору позики. Відповідно до наданого у позовній заяві розрахунку 3% річних та суми інфляційних втрат за заявлений позивачем період для стягнення з 26 вересня 2023 року по 21 травня 2025 року судом встановлено, що ТОВ «Адітон» просить стягнути 3% річних у розмірі 20\~815,89 грн., а також інфляційні втрати - 80 220 грн. Частиною 1 статті 14 ЦК України встановлено, що особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку із невиконанням позичальником [PERSON] грошових зобов`язань, що випливають з договору позики, підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Таким чином, заявлені представником позивача до стягнення за період з 26 вересня 2023 року по 21 травня 2025 року 3% річних у розмірі 20 815,89 грн., а також інфляційні втрати - 80 220 грн., не підлягають стягненню. Враховуючи зазначене, з наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що відповідач на цей час не виконав свого зобов`язання щодо повернення грошової суми позики у повному обсязі, а тому суд вважає можливим захистити право позивача шляхом стягнення з відповідача на його користь суми основного боргу в розмірі 420 000 грн. за договором позики від 26 січня 2022 року, та відмовити у стягненні 3% річних у розмірі 20 815,89 грн., а також інфляційних втрат - 80 220 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги, що сума судового збору підлягає стягненню пропорційно до розміру позовних вимог, що підлягали задоволенню у розмірі 6 300 грн. (420 000 грн. * 7\~815,54 грн./521 035,89 грн.). Також п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Отже, частково задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача також понесених позивачем витрат на правову допомогу, що підтверджуються витягом з договору про надання правової допомоги від 01 лютого 2017 року, який укладений між ТОВ «Адітон» та адвокатом Корніловою Е.Ю.; свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії ДП №3260; ордером на надання правничої допомоги №1388738 від 21 травня 2025 року; протоколом узгодження розміру гонорару до договору про надання правової допомоги від 01 лютого 2017 року та додаткової угоди від 26 травня 2025 року; додатковою угодою від 26 травня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 01 лютого 2017 року; актом виконаних робіт (наданих послуг) від 28 липня 2025 року, яким визначено перелік проведеної роботи на загальну суму 10 000 грн.; платіжною інструкцією №18992 від 30 червня 2025 року щодо оплати правової допомоги згідно з додатковою угодою від 26 травня 2025 року до договору про надання правової допомоги від 01 лютого 2017 року на суму 10 000 (а. с. 5-8, 41-44). Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 10 000 грн. не відповідають у повній мірі критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а також суперечать принципу розподілу таких витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом на виконання відповідних правових (юридичних) послуг та їх необхідністю, обсягом наданих адвокатом послуг, а позовні вимоги було задоволено частково. Однак, враховуючи, що представником позивача було надано правову допомогу у вказаній справі, рішенням суду позов задоволено частково, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу до суми 3 000 грн., що відповідає критерію розумності, встановлений їхньою дійсністю та пропорційності задоволених позовних вимог.

Outcome: partial