Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07.02.2019 відповідач [PERSON] шляхом підписання оферти запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (архівна версія Договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною). Банк прийняв пропозицію відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Акцепт пропозиції на укладення Угоди отримано відповідачем, про що свідчить його власноручний підпис. Таким чином, 07.02.2019 між Банком та відповідачем укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії із наступними основними умовами: тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту «Максимум-готівка»; мета кредиту для особистих потреб; ліміт кредитної лінії 200 000 грн. (Двісті тисяч гривень); процентна ставка 24% річних за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчинені торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою; тип процентної ставки фіксована; тип картки MC DEBIT WORLD; порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн. Позивач зазначає, що власним підписом позичальник підтвердив, що він ознайомлений зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; інформацією про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, надану виходячи із обраних умов кредитування; а також, що він отримав всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за договором. Сторони також узгодили, що всі відносини між позичальником та Банком, що не врегульовані Угодою, регулюються Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов Договору, додатково до тих, що вказані в Угоді, і є невід`ємною частиною Угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті Банку: www.alfabank.ua (архівна версія Договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-ta-umovi та є публічно доступною). Банк взяті відповідно до Угоди на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, якими відповідач активно користувалася, що підтверджується випискою по рахунку. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 126522,25 грн, з яких: 89703,09 грн прострочене тіло кредиту; 36819,16 грн відсотки за користування кредитом. Позивач зазначає, що Банк вживав заходів досудового врегулювання спору направив позичальнику вимогу про усунення порушень та погашення заборгованості. Відповіді на зазначену вимогу не надходило, порушення умов Угоди позичальником не усунуті. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредитному договору в сумі 126522,25 грн., з яких: 89703,09 грн. прострочене тіло кредиту; 36819,16 грн. відсотки за користування кредитом та судові витрати, які складаються зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн. та 10532,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 24.07.2025 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Підготовче засідання призначено на 07.08.2025 о 14 год. 45 хв. 07.08.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача, також у заяві представник позивача просив закрити підготовче провадження та призначити справу до досудового розгляду по суті, просив розглянути справу за відсутності представника позивача, на підставі наявних у суду матеріалів, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. 07.08.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява про відкладення підготовчого засідання та надання додаткового строку на подачу відзиву на позовну заяву, мотивована тим, що представник відповідача лише 30.07.2025 отримав доступ до даної справи та не мав часу для підготовки відзиву. З метою забезпечення права відповідача на захист та надання можливості подати відзив на позовну заяву, підготовче засідання відкладено, з урахуванням періоду перебування судді у щорічній відпустці на 18.09.2025 на 14 год. 30 хв. 13.08.2025 через систему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Ємець\~А.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просив в задоволенні позовних вимог відмовити з наступних підстав. Представник відповідача зазначає, що позивач у позові посилається на те що, сторони узгодили, що всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані Угодою, регулюються Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який розміщений на сайті Банку: www.alfabank.ua (архівна версія Договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-taumovi та є публічно доступною). Проте, представник відповідача вважає, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору також те, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. Збільшення кредитного ліміту було нав`язаною послугою, на яку відповідач не давала чіткої та однозначної згоди. Щодо комісій банку, звертає увагу суду, що кінцева сума боргу 126522,25 грн., зазначена у виписці по рахунку відповідає сумі 126522,25 грн., яка зазначена у розрахунку заборгованості. По суті виписка по рахунку є деталізованим розрахунком заборгованості. У виписці по рахунку вказані комісії за «Обслуговування основної картки (щомісячно, від суми заборгованості...)» та «Нарахування комісії за РКО» (розрахунково-касове обслуговування). Комісії за РКО відображені також в Розрахунку заборгованості, але комісії за «Обслуговування основної картки...» з якоїсь причини не вказані. Це свідчить про непрозорість розрахунків банку. Умови щодо інших комісій в оферті відсутні. Стягнення будь-яких комісій взагалі вважає незаконним. Щодо нарахування відсотків, представник відповідача зазначає, що як вбачається з виписки по рахунку, банк нараховував щонайменше 4 різні типи відсоткових платежів: "Нарахування процентів за кредит", "Списання процентів за користування кредитом", "Нарахування процентів за несанкціонований овердрафт" та "Нарахування процентів за прострочену заборгованість": це відсотки, які нараховуються на тіло кредиту, яке не було погашене у встановлений договором термін. Часто на прострочену частину боргу також встановлюється підвищена відсоткова ставка. При цьому банк у позові не вказав ні умови та розмір ставок для несанкціонованого овердрафту та простроченої заборгованості, ні правові підстави їх стягнення. Зазначає, що банк неправомірно нараховував підвищені відсотки за несанкціонований овердрафт та за прострочену заборгованість, оскільки умови та розмір цих ставок не були узгоджені з боржником у підписаних документах. Щодо розрахунків, представник відповідача зазначає, що в позовній заяві позивач вказує, що заборгованість за простроченим тілом кредиту становить 89703,09 грн. та 36819,16\~грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. При цьому в розрахунку до позовної заяви (шоста колонка «Тіло кредиту»), остання сума заборгованості за тілом кредиту вказана 17803,89 грн., яка сплачена в поточний період (25-й рядок). Відсотки за користування кредитом становлять 36819,16 (5-та колонка, 22-й рядок «Заборгованість на кінець періоду»). Тобто з розрахунку до позовної заяви вбачається заборгованість тільки по відсоткам 36819,16 грн. Банк капіталізував відсотки. Тобто заборгованість за відсотками додавалась до тіла кредиту і на цю суму знову нараховувались відсотки. Коли відповідач перестала вносити платежі, банк продовжував нараховувати: Відсотки за користування кредитом (24% річних). Численні комісії. Відсотки за несанкціонований овердрафт. Відсотки на прострочену заборгованість. Ці нараховані суми додавалися до загального тіла боргу ("капіталізувалися"). У наступному періоді відсотки нараховувалися вже на нову, збільшену суму. Цей ефект "складних відсотків" за кілька років (з 2021 по 2025) і призвів до того, що загальна заборгованість значно перевищила початковий і навіть фінальний кредитний ліміт. Такий порядок нарахувань не передбачений підписаною між сторонами офертою, а будь-які посилання позивача на Умови банківського обслуговування, що містяться на сайті позивача не відповідають законодавству та позиціям Верховного Суду. За вказаних обставин просить суд відмовити в задоволенні позову. 18.09.2025 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав, проти проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечує. У судовому засіданні представник відповідача адвокат Ємець А.М. поти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Згідно з приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 07.02.2019 відповідач [PERSON] підписала в АТ «Альфа-Банк» оферту на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №\~631105112, зазначивши наступні умови укладення угоди: тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту «Максимум-готівка»; мета кредиту для особистих потреб; ліміт кредитної лінії 200 000 грн. (Двісті тисяч гривень); процентна ставка 24% річних за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчинені торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою; тип процентної ставки фіксована; тип картки MC DEBIT WORLD; порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн. (а.с. 12). Банк прийняв пропозицію відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Відповідач [PERSON] також підписала Паспорт споживчого кредиту в якому, зокрема, визначені: основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача; інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача; порядок повернення кредиту та інші важливі правові аспекти (а.с. 13 зворотня сторона). За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приписами ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з приписами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Матеріали справи містять витяг зі статуту АТ «Сенс-Банк», затвердженого позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 12.08.2022. Пунктом 1.2 статуту визначено, що банк створений у формі акціонерного товаристві та є правонаступником усіх прав і зобов`язань АТ «Альфа-Банк» (а.с. 26-28). За вказаних обставин суд приходить до висновку, що кредитний договір на підставі оферти на\~укладання угоди\~про обслуговування\~кредитної картки\~та відкриття\~відновлювальної кредитної\~лінії від\~07.02.2019\~№ 631105112укладений у спосіб визначений чинним законодавством України, він не визнавався судом недійсним. Крім того, у судовому засіданні факт підписання оферти відповідачем [PERSON] його представник адвокат Ємець А.М. не заперечував, зазначив, що відповідач повідомляла йому про факт підписання нею оферти. З наявної в матеріалах справи виписки з рахунка клієнта за період з 08.02.2019 по 22.04.2024 вбачається, що банк свої зобов`язання по кредитному договору від 07.02.2019 виконав та встановив відповідачу кредитний ліміт, відповідач користувалася кредитними коштами. Згідно з приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Приписами ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В той же час, для забезпечення дотримання принципів законності та справедливості в цивільному процесі, суд має перевірити ті обставини, на які посилається кожна зі сторін, як на підставу своїх вимог та заперечень. Як вбачається з розрахунку заборгованості, що наданий позивачем (а.с. 23), позивач при визначенні загальної суми заборгованості відповідача за кредитним договором окрім тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, нараховує комісію РКО (розрахункових касових операцій), прострочене тіло кредиту та овердрафт (несанкціоновану заборгованість), в результаті чого загальна заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором від 07.02.2019 становить 126522,25 грн. З зазначеним розрахунком суд не погоджується з огляду на наступне. Позивач у позовній заяві посилається на те що, сторони узгодили, що всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані Угодою, регулюються Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який розміщений на сайті Банку: www.alfabank.ua (архівна версія Договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-taumovi та є публічно доступною). В свою чергу Верховний Суд у справі № 188/1815/17 дійшов висновку про те, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Верховний Суд зауважив, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Судом встановлено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з такими умовами Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» ознайомилась відповідач, а отже відсутнє належне підтвердження того, що, сторони узгодили, що всі відносини між Позичальником та Банком, які не врегульовані Угодою, регулюються Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Отже посилання позивача на Договір про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», який розміщений на сайті Банку: www.alfabank.ua (архівна версія Договору, яка була чинною на дату укладення сторонами Угоди, розміщена за посиланням: https://sensebank.ua/tarifi-taumovi та є публічно доступною) є безпідставними, а відтак суд при ухваленні рішення керується умовами передбаченими офертою на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 07.02.2019 № 631105112, яка була підписана відповідачем. В оферті зазначені основні умови кредитного договору, а саме: Процентна ставка - 24% річних. Обов`язковий мінімальний платіж - 5% від суми заборгованості (не менше 50 грн). Умови щодо інших комісій в оферті відсутні. Крім того, суд, дослідивши розрахунок заборгованості та виписку з рахунку, погоджується з позицією представника відповідача стосовно того, що позивач при розрахунку заборгованості крім фіксованої процентної ставки у розмірі 24% річних, застосовував кілька інших видів відсотків, нарахування яких не обґрунтовано у підписаних відповідачем документах. А саме, як вбачається з виписки по рахунку, банк нараховував щонайменше 4 різні типи відсоткових платежів: нарахування процентів за кредит, списання процентів за користування кредитом, нарахування процентів за несанкціонований овердрафт, нарахування процентів за прострочену заборгованість. При цьому позивач у позовній заяві не зазначив ні умови ні розмір ставок для несанкціонованого овердрафту та простроченої заборгованості ні правові підстави їх стягнення. Зазначені типи відсотків не вказані в підписаній відповідачем оферті, ані в паспорті споживчого кредиту. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач неправомірно нараховував підвищені відсотки за несанкціонований овердрафт та за прострочену заборгованість, оскільки умови та розмір цих ставок не були узгоджені з боржником у підписаних документах. Зміна правової природи грошових нарахувань за кредитним договором не відповідає як такій загальній засаді цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність, так і вимогам статті 203 ЦК України щодо загальних вимог до правочину. Крім того, щодо нарахування позивачем комісії РКО, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції на час укладання кредитного договору) загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Відповідно до редакції п. 5 Правил про споживчий кредит, яка діє наразі, банк надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит додатка 2 до цих Правил. За змістом редакції додатку 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець зацікавлений у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. Закон «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування банком кредитної заборгованості та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, у договорі не зазначено. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 (касаційне провадження № 61-4202сво22) дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків Верховний Суд доходив і раніше, наприклад в постановах №\~363/1834/17 від 13.07.2022, № 496/3134/19 від 13.07.2022, тощо. Судом встановлено, що в підписаній відповідачем оферті ні в інших документах не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, а тому нарахування комісій РКО при розрахунку заборгованості є необґрунтованою. Враховуючи викладене, судом здійснено перевірку розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] по кредитному договору, в результаті чого суд приходить до висновку, про те, що в зазначеному розрахунку позивачем вірно нараховано заборгованість за тілом кредиту у розмірі 17803,89 грн. та відсотки за користування кредитом у розмірі - 36819,16 грн. Відомостей про повне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором матеріали справи не містять. Оскільки відповідач в повному обсязі не сплатила заборгованість за кредитним договором, суд приходить до висновку про те, що позов в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17803,89 грн. та відсотків за користування кредитом у розмірі - 36819,16 грн. є обґрунтованим. З урахуванням викладеного, позов підлягає частковому задоволенню. Загальна сума заборгованості за кредитним договором від 07.02.2019, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 54623,05 грн., з яких: 17803,89 грн. тіло кредиту та 36819,16 грн. відсотки за користування кредитом. Вимоги позивача про стягнення інших нарахувань, зазначених у розрахунку заборгованості задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (а.с. 35). Таким чином з відповідача на користь позивача, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1045 грн. 81 коп. (2422,40 грн. х 54623,05 грн. / 126522,25 грн. = 1045,81 грн.) Вирішуючи питання про відшкодування на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно з приписами ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частина 4 ст. 137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерія реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як встановлено судом, в матеріалах справи наявна копія договору про надання послуг від 28.01.2025 № 1006 укладеного між Адвокатським бюро «СмартЛекс» та АТ «Сенс банк». Відповідно до п. 1.1 договору, замовник замовляє, а виконавець зобов`язується надати послуги, які полягають у здійсненні від імені та інтересах замовника юридичних та фактичних дій щодо стягнення заборгованості з боржників замовника. які виникли внаслідок невиконання/неналежного виконання такими боржниками кредитних договорів, договорі позики, інших угод, які не забезпечені заставою та/або спонуканню їх до погашення такої заборгованості, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги. Відповідно до п. 3.1 вказаного договору за надання послуг замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у розмірі: - за підготовку і подання позовної заяви до суду 375,00 грн., - за отримання рішення суду - 225,00 грн, - комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7,85 відсотків. Згідно попереднього розрахунку позивача у позовній заяві витрати на професійну правничу допомогу складають 10532,00 грн. (375,00 грн. + 225,00 грн. + 126522,25 грн. х 7,85%). Проте, суд звертає увагу на те, що крім вказаного договору про надання послуг № 1006 від 28.01.2025, позивачем не надано жодних інших належних доказів на підтвердження отримання таких послуг саме у вказаній цивільній справі, а зі змісту договору не можливо встановити щодо яких саме боржників стосується вказана угода. Крім того, сам зміст договору (п. 3.3.4,3.3.5 договору), передбачає підписання актів прийому - передачі наданих послуг, які є підставою для проведення розрахунків за договором. Таким чином, судом не встановлено, що позивачу надавалася професійна правнича допомога саме за вказаним договором № 1006 від 28.01.2025 та саме в такому розмірі. Крім того, як вбачається з позову, він підписаний адвокатом Цимбал В.І., який діяв на підставі довіреності від 03.02.2025. Позов подано до суду через електронний кабінет Електронного суду адвоката Цимбала В.І. До позовної заяви не долучено доказів того, що адвокат Цимбал В.І. має відношення до АО «СмартЛекс», з яким позивачем було укладено договір про надання послуг № 1006 та які б вказували на те, що дії адвоката були спрямовані саме на виконання договору про надання послуг № 1006 від 28.01.2025. За вказаних обставин судові витрати на професійну правничу допомогу є недоведеними, отже стягненню з відповідача на користь позивач не підлягають.

Outcome: partial