Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачкою [PERSON] перебували у шлюбі з 13 жовтня 2017 року, а до того з січня 2013 року проживали у цивільному шлюбі разом та вели спільне господарство. 29 серпня 2015 року придбали за 20000 доларів США недобудований будинок за адресою: [ADDRESS] . Під час спільного проживання з відповідачкою вони добудували будинок, привели у належний стан, де спільно проживали до березня 2022 року. Також, у вересні 2015 року для початку ремонтних робіт у будинку позивач [PERSON] отримав кредит в АБ «Укргазбанк». З 12 березня 2022 року позивач [PERSON] був мобілізованим до Збройних Сил України. У вересні 2023 року позивач [PERSON] отримав відпустку і по приїзду додому йому стало відомо, що відповідачка [PERSON] проживає з іншим чоловіком. 23 вересня 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що Хустським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції складено відповідний актовий запис за №51. Від даного шлюбу спільних дітей не мають. Після розлучення позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, яке було набуте ними під час їхнього сумісного життя, у період часу з січня 2013 року по 23.09.2023 року, а саме: 1. будинок за адресою: [ADDRESS] ; 2. грошові кошти, які позивач [PERSON] протягом березня 2022 року по вересень 2023 року під час мобілізації та виконання бойових дій, пересилав для зберігання на рахунок [PERSON] в сумі 751100 грн. У зв`язку з тим, що відповідачка [PERSON] не надавала\~ оригінали документів на право власності і не надає дозвіл на проведення експертної оцінки будинку за адресою [ADDRESS] , позивачем отримано з Хустського державного підприємства технічної інвентаризації технічну документацію на вищезазначене майно та проведено у ТОВ «PIAЛTI-О» оцінку. Ринкова вартість будинку станом на 28.02.2024 року становить 1255097,00 грн. Позивач [PERSON] просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] будинок за адресою: [ADDRESS] та кошти в сумі 751100 гривень; визнати право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] та провести розподіл спільного сумісного майна в натурі, визначивши за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] ; стягнути з відповідачки [PERSON] грошові кошти в сумі 375550 гривень на користь позивача [PERSON] . У жовтні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Зустрічний позов обґрунтований тим, що 13 жовтня 2017 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб. 23 вересня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. Зазначає, що [PERSON] \~ у позові про поділ майна подружжя не включено все спільно набуте майно у шлюбі, зокрема, придбаний у шлюбі за спільні кошти автомобіль - DACIA SANDERO, 2009 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] від 20.03.2021 р. 14 серпня 2023 року позивачка [PERSON] повідомила [PERSON] про\~ намір розірвати шлюб, віддавши йому всі грошові кошти наявні в неї, які він відправляв їй.\~ 22 серпня 2023 року\~ вони з позивачем подали заяву про розірвання шлюбу та побачила відсутність\~ автомобіля - DACIA SANDERO, 2009 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію серії [NUMBER] від 20.03.2021 р., який був придбаний в період перебування сторін у шлюбі, а саме 20.03.2021 року, і є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Посилаючись на дані обставини, просить суд виділити у приватну власність [PERSON] у порядку поділу майна подружжя автомобіль DACIA SANDERO, 2009 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на\~\~ користь\~ [PERSON] вартість 1/2 частини автомобіля DACIA SANDERO, 2009 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на\~\~ користь\~ [PERSON] судові витрати по справі. Відповідачкою за первісним позовом [PERSON] подано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому просить суд у задоволенні позову відмовити, позов вважає необґрунтованим. В обґрунтування відзиву посилається на те, що зазначені в позовній заяві обставини, щодо перебування з 2013 року в цивільному шлюбі та ведення спільного господарства сторонами не відповідають дійсності, в тому числі і спільне придбання даного житлового будинку. Зазначає, що вона почала проживати в своєму будинку за адресою: [ADDRESS] лише в 2019 році, оскільки працювала в Національному університеті біоресурсів і природокористування України (адреса: м. Київ, вул. Героїв Оборони, 15) на різних посадах з 13.03.2009 року по 13.09.2019 року. Відповідно не могла навіть теоретично перебувати у цивільному шлюбі та вести з ним господарство, оскільки на період роботи в університеті проживала за адресою [ADDRESS] у своєї матері. Крім цього, на підтвердження зазначених у позові обставин позивач не додає доказів, які б підтвердили вищезазначені обставини. В дійсності 29 серпня 2015 року [PERSON] придбала від [PERSON] , житловий будинок, загальною площею 95,8 кв.м., житловою площею 42,0 кв.м., розташований в [ADDRESS] , який зареєстрований в реєстрі за № 7777 приватним нотаріусом Чіжмарь С.І.\~ З метою спростування тверджень позивача зазначає, що на придбання даного будинку відповідачці надала кошти її матір, які в свою чергу вона отримала від продажу житлового будинку та земельної ділянки, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку 21 грудня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1339. Даним Договором спростовує твердження позивача про те, що відповідачка придбала «недобудований будинок», оскільки в п. 2 Договору чітко зазначено його правовий статус. Представником позивача зазначено, що для початку ремонтних робіт в будинку позивач отримав кредит в АБ «Укргазбанк», який в свою чергу погашений, всупереч цьому на підтвердження даної обставини до позовної заяви не додано жодного належного та допустимого доказу. Що стосується грошових коштів заявлених позивачем до стягнення, то зазначає, що позивач приїздив в серпні 2023 року (тобто дати перебування позивача у відпустці зазначені в позові не відповідають дійсності), і на момент його приїзду відповідачка проживала не з іншим чоловіком, як це зазначено у позові, а зі своєю донькою від іншого шлюбу, яка приїздила до неї на канікули. Так після приїзду позивача 14 серпня 2023 року відповідачка повідомила його, що має намір розірвати шлюб, після чого віддала йому всі грошові кошти наявні в неї (які відправляв їй чоловік «для зберігання», як це зазначено в позові). Зазначає, що позивач визначаючи суму, яку він переслав «для зберігання» відповідачці в розмірі 751 100 грн., не додає розрахунку визначення такої суми. Відповідно наданої позивачем копії виписки АТ «Приватбанк» виявлено невідповідність визначеної суми фактичним даним, що містяться в ній, крім цього дати переказу грошових коштів не відповідають датам зазначеним у позовній заяві. Позивачем на підтвердження визначення правового режиму «для зберігання» не додано доказів, що сторони обумовили, що саме відповідачка буде зберігати для позивача відповідні кошти. 22.04.2025 представниками позивача адвокатом Стець М.І. та [PERSON] до суду подано заяву про визнання зустрічного позову, відповідно до якої відповідач за зустрічним позовом [PERSON] визнає зустрічний позов\~ [PERSON] \~ щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , вартості 1/2 частини автомобіля марки: DACIA SANDERO, 2009 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] в розмірі 2500 доларів США, що за курсом НБУ долара США до гривні станом на 22.04.2025 року становить 103 450 грн. В судовому засіданні представники позивача адвокати Стець М.І., Поляков М.В. просили позов [PERSON] задовольнити. При прийнятті рішення врахувати покази свідків, якими підтверджено, що з січня 2013 року до 13 жовтня 2017 року позивач та відповідачка проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та дружина, оскільки впродовж указаного періоду вели спільне господарство, позивач займався пошуком житла та домовився з [PERSON] про продаж спірного будинку, здійснював ремонт житлового будинку за кошти спільного бюджету, взаємні права та обов`язки, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Щодо придбання спірного будинку за кошти, які відповідачка отримала від матері на придбання житлового будинку, то ці обставини не можуть бути підставою для визнання даних коштів особистою власністю одного з подружжя, у зв`язку із тим, що не доведено факт передачі грошей за домовленістю на власні, не пов`язані із сім`єю, інтереси відповідача. Тому, якщо відповідачка отримавши грошові кошти, придбала спірний житловий будинок, в якому в подальшому проживала разом з позивачем, то вважає, що відповідачка діяла в інтересах сім`ї, а тому отримані кошти є спільним майном подружжя і майно придбане на ці кошти також є спільним майном подружжя. Наведені вище обставини теж вказують на те, що спірний будинок був придбаний за рахунок коштів отриманих у спільних інтересах і, відповідно є об`єктом спільної власності сторін. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] грошових коштів в сумі 375 550 грн. на користь позивача [PERSON] , то вказані обставини доводяться рухом коштів по картковому рахунку відкритому у АТ\~\~ «Приватбанк»\~\~ позивачем\~ [PERSON] . В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] заперечив проти задоволення позову. Зокрема вказав на те, що заявляючи позов про визнання спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та придбаний відповідачкою задовго до укладення шлюбу з позивачем за грошові кошти надані її матір`ю, позивач у якості доказів послався виключно на покази свідків, які є суперечними та такими, що не дають відповіді на питання чи проживали сторони до укладення шлюбу, як одна сім`я, вели спільний побут та мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю. Крім цього зазначає, що покази свідків не є належними та визначальними доказами у цій справі з огляду на відсутність будь\~ яких інших доказів, що вказують на правомірність заявлених позивачем позовних вимогах. Твердження сторони позивача, що ремонтними роботами в будинку займався позивач є такими, що також не відповідають дійсності, ґрунтуються на нічим не підтверджених твердженнях самого позивача та на показах деяких свідків, які здебільшого були проінформовані про такі обставини зі слів самого позивача. Крім цього зазначає, що доказування таких обставин не може ґрунтуватись на показах свідків, а також такі свідчення не входять до предмету доказування. Щодо заявленої вимоги про стягнення із відповідачки надісланих нібито на «зберігання» грошових коштів зазначає, що до матеріалів справи позивачем не додано доказів наявності у відповідачки заявлених позивачем до стягнення грошових коштів. Позивач, заявляючи відповідну позовну вимогу про стягнення грошових коштів, не додає відповідного розрахунку та доказів, що грошові кошти на час розгляду цієї справи є у відповідачки. Посилаючись на вищевикладене, просить суд [PERSON] у задоволенні позову відмовити. Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд доходить наступного висновку. Відповідно до статті 60, статті 69, частини 1 статті 70, статті 71 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до приписів ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що з 13.10.2017 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23.09.2023 року Хустським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за актовим записом за №51 (Том 1, а.с.17, 18). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] , [INFO] , з 08.07.2019 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (Том 1, а.с.14). Згідно відповіді №840001 від 11.10.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] , [INFO] , з 08.07.2019 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (Том 1, а.с.71). Відповідно договору купівлі-продажу садового будинку від 29.08.2015 року [PERSON] продав [PERSON] цілий садовий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] .\~ Згідно договору будинок складається з двох житлових кімнат, житловою площею 42,0 кв.м. та загальною площею 95,8 кв.м. Відповідно п.5 Договору покупець свідчить, що на момент укладення цього договору вона в зареєстрованому шлюбі не перебуває, придбає садовий будинок у свою особисту власність, що підтверджується її заявою від 29 серпня 2015 року за реєстровим №7776 (Том 1, а.с.62). Окрім цього, показами свідка\~ [PERSON] - матері [PERSON] \~ стверджено, що нею надано кошти у розмірі 20000 доларів США, які нею отримано від відчуження житлового будинку і земельної ділянки у Київській області, на покупку будинку по [ADDRESS] . Дані обставини визнані позивачем за первісним позовом [PERSON] \~ у судовому засіданні з уточненням, що дані кошти були передані їх сім`ї. Договором купівлі-продажу\~ земельної ділянки від 21.12.2013 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] підтверджено відчуження земельної ділянки розміром 0,128 га із будинком у с.Садове у Київській області за 51507,20 грн. Згідно технічного паспорту № 629 на садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , який виготовлено станом на 15 лютого 2024 року, вказаний будинок складається з 8 приміщень, житловою площею 42,0 кв.м., загальною площею 95,8 кв.м. Рік спорудження/реконструкції будинку вказаний 2014 (Том 1, а.с.20-25). Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ствердили, що сторони перебували у стосунках як пара, яка мала наміри укласти шлюб, однак, щодо ведення спільного побуту та взаємних прав та обов`язків не володіли такою інформацією. Їх показання визнані судом недостатніми для встановлення факту проживання однією сім`єю та надання майну статусу спільного сумісного майна подружжя до укладення шлюбу. Слід також звернути увагу, що спільний відпочинок, пересилання коштів, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не свідчать про проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не дають підстав для визнання придбаного у цей період майна спільною сумісною власністю. Саме такі висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 27.02.2019 року у\~ справі № 522/25049/16-ц\~ та від 15.08.2019 року у\~ справі №588/350/15-ц. Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у\~ постанові від 14.07.2020 року у справі № 552/5693/18\~ окреслив основні критерії надання такому майну статусу спільного сумісного, а також виклав інші нюанси таких справ, які заслуговують на увагу. Зокрема, Верховний Суд зазначив: 1) при наданні майну статусу спільного сумісного (якщо особи проживають сім`єю без укладення шлюбу) враховується, що майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї - якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Тобто суд має встановити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. А спільною працею осіб вважаються їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття такого майна, або ж ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету; 2) при застосуванні статті 74 Сімейного кодексу України важливо врахувати, щоб особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, та що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Позивач [PERSON] у якості доказів послався виключно на покази свідків, які є суперечними та такими, що не дають відповіді на питання чи проживали сторони до укладення шлюбу, як одна сім`я, вели спільний побут та мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю.\~ Покази свідків не є належними та визначальними доказами з огляду на відсутність будь-яких інших доказів, що вказують на правомірність заявлених позивачем позовних вимогах. Твердження сторони позивача, що ремонтними роботами в будинку займався позивач є такими, що ґрунтуються на\~ не підтверджених твердженнях самого позивача та на показах деяких свідків, які здебільшого були проінформовані поверхово\~ про такі обставини зі слів самого позивача. Крім того, вказані докази є неналежними, оскільки не стосуються предмета доказування у даній справі. Суд також не вбачає підстав для вирішення питання розподілу грошових коштів між сторонами, витрачених на ремонт в будинку, оскільки відповідні позовні вимоги не заявлялись як в первісному позову, так і в зустрічному. Питання розподілу грошових коштів на ремонт будинку підлягає вирішенню в межах позовного провадження за відповідними позовними вимогами. Отже ,суд оцінивши докази у сукупності\~\~ вважає,\~\~ що\~\~ до\~ укладення\~ шлюбу\~ [PERSON] та [PERSON] не проживали у цивільному шлюбі і будинок\~ [ADDRESS] придбано [PERSON] за особисті кошти, тому будинок не може бути об`єктом розподілу. У судовому засіданні доведено придбання сторонами автомобіля марки: DACIA SANDERO, 2009 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] у період перебування у шлюбі 20.03.2021 року Згідно до ч. 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. 22.04.2025 представниками позивача адвокатами Стець М.І. та [PERSON] до суду подано заяву про визнання зустрічного позову, відповідно до якої відповідач за зустрічним позовом [PERSON] визнав зустрічний позов\~ [PERSON] \~ щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , вартості 1/2 частини автомобіля марки: DACIA SANDERO, 2009 року випуску, номер кузова [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , придбаного у період перебування у шлюбі 20.03.2021 року, в розмірі 2500 доларів США, що за курсом НБУ долара США до гривні станом на 22.04.2025 року становить 103 450 грн. Сторони дійшли згоди щодо вартості автомобіля\~ та відшкодування вартості 1/2 вартості автомобіля позивачем за первісним позовом позивачу за зустрічним позовом та залишення автомобіля позивачу за первісним позовом. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ч. 4 ст. 70 ЦПК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. У зв`язку із цим зустрічна позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення із [PERSON] 1/2 частки\~ грошових коштів із\~ суми 751100 грн., переказаних на рахунок [PERSON] за період із березня 2022 р. по вересень 2023 року, то\~ така підлягає до задоволення, у сумі 375550 грн. Відповідно до руху коштів на картку [PERSON] нею отримано такі кошти. Наведеного не спростовує й [PERSON] . Також, [PERSON] не підтвердила власних тверджень про те, що нею були повернуті такі кошти позивачу [PERSON] . Відповідно до ч. 12 ст. 365 ЦПК України, у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму. Враховуючи наведене, слід провести зустрічне зарахування стягнутих сум та остаточно стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] (375550-103450) 272 100 грн. Щодо розподілу судових витрат суд виходить із наступного. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно зі ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем [PERSON] заявлено попередній розмір понесених судових витрат в розмірі 15140,00 грн. за подання позовної заяви та 605,60 грн. витрат по забезпеченню позову, які він просить вирішити в порядку, передбаченому ст.ст. 141-142 ЦПК України. Враховуючи те, що позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір при подачі первинного позову і такий позов повертався за заявою його представника у час несення служби у ЗСУ, [PERSON] є учасником бойових дій (Том 1, а.с. 16), суд вважає за необхідне звільнити [PERSON] від сплати судового збору, у відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] заявлено про стягнення з [PERSON] понесених нею судових витрат, а саме: витрат по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрат на проведення експертизи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У зв`язку із тим, що зустрічний позов [PERSON] задоволено повністю, на її користь із відповідача підлягають стягненню документально доведені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Інші судові витрати, які [PERSON] просить стягнути із [PERSON] не підтверджені доказами, заява про подання відповідних доказів до закінчення судових дебатів надана не була, у зв`язку із чим заява про стягнення судових витрат за проведення експертизи підлягає залишенню без розгляду. Вирішуючи питання скасування заходів забезпечення позову суд виходить із наступного. Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 19.03.2025 року за заявою [PERSON] накладено арешт на будинок [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 683766921108, право власності на який зареєстровано за [PERSON] . Арешт накладено з метою попередження ризику відчуження вказаного майна, яке є предметом судового розгляду,\~ відповідачкою [PERSON] . Судом відмовлено у задоволенні позову [PERSON] щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 9, 10\~ ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Враховуючи наведене, слід скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 19.03.2025 року.

Outcome: approved