Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

25.07.2025 [PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути із Акціонерного товариства «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» на його користь середній заробіток за час затримки виплати нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з дати звільнення по день фактичного розрахунку в розмірі 58 002, 45 грн. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача На обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що із 22.11.2010 він перебував у трудових відносинах із АТ «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» та 03.02.2025 був звільнений за угодою сторін на підставі п.1 ст.38 КЗпП України. У день його звільнення відповідач не повідомив про нараховані суми, належні при звільненні, та не здійснив виплати цих сум. Тому позивач змушений був звертатись до суду за захистом своїх прав. Заборгованість по заробітній платі в розмірі 109 240, 84 грн була стягнута судовим наказом від 01.05.2025 року у справі № 274/2973/25. Виплату стягнутої суми відповідач здійснив лише 21.07.2025. Згідно з довідкою відповідача від 29.04.2025 середньомісячна заробітна плата за два календарні місяці роботи: грудень 2024 року та січень 2025 року становила 21 795, 14 грн. За таких обставин, середньоденна заробітна плата позивача складала 351, 53 грн. (21 795, 14 грн.: 14 (кількість днів у 5 місяцях)). У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача просить стягнути середній заробіток в розмірі 58 002, 45 грн. (351, 53 грн. * 165 днів (кількість днів прострочення). У відзиві на позовну заяву представник відповідача у задоволенні позову просить відмовити. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що затримка виплати належних при звільненні позивачу грошових сум сталася в зв`язку з виникненням ряду об`єктивних причин. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, запровадженням 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану, кількість нових замовлень на продукцію виробництва Акціонерного товариства «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» суттєво скоротилась, так як значна частина основних замовників продукції знаходиться на тимчасово окупованих територіях або постраждала від військової агресії з боку рф і не може виконати свої договірні зобов`язання. Згідно форми №1 Балансу на 31 грудня 2024 року відповідач має заборгованість по заробітній платі в сумі 39896 тис.грн, по податкам і зборам в сумі 17778 тис.грн, перед Пенсійним фондом 6 484 тис.грн. Також відповідач має поточну кредиторську заборгованість за товари, роботи, послуги - 40211 тис.грн. Відповідно до наказів №130 від 28.05.2024 року, №276 від 26.12.2024 року, в товаристві встановлено неповний робочий тиждень -1 робочий день в тиждень понеділок, з тривалістю роботи 8 годин. З 04 березня 2025 по теперішній час, у Акціонерного товариства «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» заарештовані рахунки, через наявність виконавчих проваджень, відкритих Бердичівським відділом державної виконавчої служби у Бердичівському районі при примусовому виконанні судових наказів про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. Отже, відповідач опинився в скрутному економічному стані, спричиненому військовою агресією російської федерації проти України, запровадженням 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану, що призвело до формування заборгованості з виплати заробітної плати персоналу та затримки розрахунку з позивачем. Крім того, 28 лютого 2022 року, у зв`язку з широкомасштабним вторгненням росії в Україну, Торгово-промислова палата розмістила на своєму офіційному сайті https://ucci.org.ua/ Лист N 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким засвідчила, що збройна агресія рф є форс-мажорною обставиною в контексті українського законодавства. Також вказує, що розрахунок середнього заробітку [PERSON] складений з порушенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100. Відповідно до Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Також до суми середньої заробітної плати за останні два місяці відповідно до п. 4 розділу ІІІ Порядку №100 не включається оплата щорічної та додаткових відпусток та допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (лікарняні), компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Датою звільнення [PERSON] є 03 лютого 2025 року, тому для розрахунку потрібно включати період грудень 2024 р. січень 2025 р. В даному періоді працівник перебував на лікарняному з 24 грудня 2024 р. по 03 січня 2025 р., а також у щорічній відпустці з 05 січня 2025 року по 01 лютого 2025 року. Отже, виплати, які нараховані [PERSON] у вказаному періоді за час перебування на лікарняному, у щорічній відпустці та компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, не підлягають включенню до розрахунку середнього заробітку [PERSON] . Відповідно до табелів обліку робочого часу [PERSON] відпрацював 17 робочих днів у грудні 2024 року та 0 робочих днів у січні 2025 року. Згідно розрахункового листа за цей період йому було нараховані наступні суми: Почасова оплата 5 700,00 грн. Доплата за роботу в нічний час 725,45 грн. Доплата до мінімальної зарплати 300,00 грн. Індексація заробітної плати 177,14 грн. Всього нараховано 6 902,59 грн. За вирахуванням податку з доходів фізичних осіб (18%) та військового збору (5%) сума заробітної плати складає 5 314,99 грн. Середньоденний заробіток за 17 робочих днів становить 312,65 грн. Остаточний розрахунок з позивачем проведено 17.07.2025. За період з 04.02.2025 до 17.07.2025 кількість робочих днів складає 115, а тому сума середнього заробітку за цей період становитиме 35 954,75 грн. Проте, з огляду на причини, з яких відбулась затримка у виплаті позивачу належних йому грошових сум, Лист Торгово-промислової палати за N 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, відсутні правові підстави для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України за затримку розрахунку при звільненні, оскільки вини відповідача в несвоєчасному проведенні розрахунку із позивачем немає. Також покликається на правову позицію, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц, за якою, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним із огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 30.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. У відповідача витребувано довідку про середньомісячну заробітну плату позивача. Сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи у судове засідання не з`явились. Від представника позивача адвоката Мусевич А.І. до суду надійшла заява, в якій вона просить проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача Маркевич Ю. також у поданій суду заяві просив справу слухати за його відсутності, проти задоволення позову заперечив. У зв`язку із неявкою в судове засідання учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом Суд встановив, що 03.02.2025 [PERSON] звільнений з Акціонерного товариства «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпПУ, що доводиться копією його трудової книжки, витягом із наказу від 03.02.2025 № 18-к (а.с. 8-11,). Відповідно до довідки Акціонерного товариства «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» від 29.04.2025 [PERSON] нараховано, але не виплачено 109 240, 84 грн заробітної плати за період із вересня 2023 року до лютого 2025 року (а.с. 13). Судовим наказом від 01.05.2025 із Акціонерного товариства «Бердичівський машинобудівний завод «Прогрес» на корить [PERSON] стягнуто 109 240, 84 грн нарахованої, але не виплаченої заробітної плати (а.с. 18). Із виписок по рахунку позивача вбачається, що остаточний розрахунок виплати боргу по заробітній платі відповідачем проведено 17.07.2025 (а.с. 15-17). Застосовані судом норми права Частинами першою, четвертою та п`ятою статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За положеннями частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Відповідно до статті 117 КЗпПУ у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. За змістом абзаців першого четвертого пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. За положеннями п. 4 Порядку - ри обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці та для нарахування матеріальної (грошової) допомоги, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Абзацом першим пункту 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Аналіз доводів сторін, висновки суду Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, із таких підстав. На підставі наявних у справі доказів суд встановив, що відповідач, в порушення частини першої статті 116 Кодексу законів про працю України, не виплатив [PERSON] у день звільнення 03.02.2025 всіх сум, що тому належали. А отже відповідно до статті 117 КЗпПУ відповідач повинен виплатити позивачеві його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року вказано, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідачем не подано належних та допустимих доказів, які б вказували на відсутність його вини у невиплаті позивачеві всіх сум, що належать при звільненні. Баланс (звіт про фінансовий стан), на якій посилається позивач (а. с. 47-48), таким доказом не є, оскільки містить лише загальні дані за 2024 р., а не дані про відсутність у позивача коштів для виплати [PERSON] всіх сум, що належать при звільненні 03.02.2025. Посилання відповідача на те, що збройна агресія російської федерації є форс-мажорною обставиною для позивача, що підтверджується листом № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р. (а.с. 61) Торгово-промислової палати України, суд відхиляє, оскільки відповідач має надати належні докази, що підтверджують як про існування форс-мажорних обставин, так і довести їх прямий вплив на неможливість виконання покладеного на таку сторону зобов`язання, оскільки виплата заробітної плати це обов`язок роботодавця. Відповідачем таких належних доказів суду не надано. Частиною першою статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Отже, для засвідчення форс-мажорних обставин ТПП України видається сертифікат. Водночас, лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, на який в посилається відповідач, як на аналогію сертифікату про посвідчення форс-мажорних обставин, не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (Відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини. Верховний Суд у постановах від 01.06.2021 у справі № 910/9258/20, від 14.06.2022 у справі №922/2394/21 зазначав, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них, як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таким чином, оскільки відповідачем не доведено існування форс-мажорних обставин, із відповідача на користь позивача слід стягнути його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що не перевищує 6 місяців. Позивач у позові вказав про його середньоденний заробіток складає 351,53 грн. Проте доказів на обґрунтування такого розрахунку не надав, не просив витребувати у відповідача докази про його середньоденний заробіток, не повідомив суд що в період з грудня 2024 року до січня 2025 року перебував у відпустці та не вказав, що не працював, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю. У відзиві на позовну заяву представник відповідача навів розрахунок середньоденного заробітку, який складає 312,65 грн. Суд вважає такий розрахунок обґрунтованим, оскільки долучені відповідачем докази, підтверджують, що з 24 грудня 2024 р. до 03 січня 2025 р. позивач не працював, оскільки мав тимчасову непрацездатність, а з 05 січня 2025 року до 01 лютого 2025 року перебував у щорічній відпустці. Відповідно до табелів обліку робочого часу [PERSON] відпрацював 17 робочих днів у грудні 2024 року та 0 робочих днів у січні 2025 року (а.с. 60-65). З урахуванням того, що відповідач не провів розрахунок при звільненні, та в період із 04.02.2025 до 17.07.2025 відпрацьовано 115 робочих днів, - середній заробіток [PERSON] за час невиплати належних йому сум при звільнені за цей період становить 35 954 грн 75 коп, із розрахунку 312,65 х115. Саме ця сума підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. У решті позову суд відмовляє як необґрунтованого. Розподіл судових витрат На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України із відповідача на користь позивача слід стягнути 750,80 грн, із розрахунку 1211,20 х 35 954 ,75: 58002,45, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial