Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-26 00:00:00

У липні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути з відповідача заборгованість за Заявою-договором про комплексне банківське обслуговування від 25 серпня 2021 року у розмірі 77300,50 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 25.08.2021 року АТ «Таскомбанк» та [PERSON] уклали угоду № 002/11362614-CK_SB, на підставі якої відповідачу надано грошові кошти на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту 50000,00 грн; тип кредиту - кредитна лінія; процентна ставка за користування кредитом: 43,96 відсотків; строк користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією; цільове призначення кредиту на споживчі потреби. Відповідач свої зобов`язання за договором виконала неналежним чином, допустила порушення зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 02.12.2024 має заборгованість у розмірі 77300,50 грн, з яких: 50000 грн тіло кредиту, 27300,50 грн проценти. 02.12.2024 року АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» уклали договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. [PERSON] відзиву на позовну заяву не подала, проте подала заяву, в якій зазначила, що дійсно у серпні 2021 року отримала кредитну картку з лімітом 50000 грн. До початку повномасштабного вторгнення РФ на територію України своєчасно сплачувала та вносила грошові кошти, проте з початком війни втратила роботу, виїхала з міста. Мобільний додаток не працював, можливості вносити кошти не мала, повідомлень від банку про продаж її заборгованості не отримувала. Із сумою заборгованості 77300,50 грн не згодна. Ухвалою суду від 10 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін про судове засідання. В судове засідання сторони не з`явилися, позивач просив справу розглянути без його участі, відповідач причини неявки не повідомила, про судове засідання повідомлена належним чином, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом встановлено, що 25 серпня 2021 року [PERSON] підписала Заяву-договір про комплексне банківське обслуговування, якою просила АТ «ТАСКОМБАНК» відкрити їй поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, на її ім`я та виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Master Card World та встановити кредитний ліміт на споживчі цілі на суму 50000 грн, зі строком користування 12 місяців, шляхом кредитування поточного рахунку або не суму, вказану в Мобільному додатку в подальшому при встановленні кредитного ліміту в період дії поточного рахунку. Згідно з п. 14 Заяви-договору реальна річна процентна ставка за кредитом складає 43,96%. Сторонами визнається, що АТ «ТАСКОМБАНК» відкрило відповідачці поточний рахунок у гривні та видало платіжну картку з кредитним лімітом 50000 грн. Згідно з випискою по особовим рахункам кредитного договору 002/11362614-С [PERSON] протягом періоду з 25.08.2021 до 22.02.2022 користувалася кредитними коштами, частково вносила власні грошові кошти на погашення заборгованості за договором. Відповідно до Розрахунку заборгованості, складеного АТ «ТАСКОМБАНК», заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 002/11362614-СК_SB від 25.08.2021, станом на 02.12.2024 складає 77300,50 грн, з яких: 50000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 27330,50 грн заборгованість за відсотками, які нараховані за період з 25.08.2021 до 01.07.2023. Згідно з цим розрахунком за весь період нараховано відсотків на суму 34731,53 грн, за період з 25.08.2021 до 25.08.2022 нараховано 17853,44 грн, сплачено позичальником 7431,03 грн, заборгованість за відсотками за період 25.08.2021-25.08.2022 складає 10422,41 грн, за період з 26.08.2022 до 01.07.2023 16878,09 грн. 02 грудня 2024 року АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» уклали Договір факторингу № НІ/11/25-Ф, відповідно до п. 2.1 якого фактор зобов`язується передати клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за Кредитними Договорами в обсязі та на умовах, що існують на Дату відступлення. Перелік позичальників, підстави виникнення Права Вимоги до Позичальників, сума Боргу та інші дані зазначаються в Реєстрі Прав Вимог, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною цього Договору. 02 грудня 2024 року АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» підписали Акт прийому-передачі Реєстру Прав Вимоги за договором факторингу №HI/11/25- від 02.12.2024, чим підтвердили передачу реєстру прав вимоги кількістю 3032 шт. Згідно з випискою з додатку до договору факторингу №HI/11/25- від 02.12.2024 відступлено право вимоги до [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за кредитним договором від 25.08.2021 на суму 77300,50 грн, з яких: 50000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 27330,50 грн заборгованість за відсотками. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Згідно зі ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором. Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо договору позики, то сторони вправі встановити строк його дії, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення позики та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку позикодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування позиченими коштами. При цьому право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи наведені положення законодавства та релевантної практики Верховного Суду в контексті обставин цієї справи, суд зазначає, що позивач належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами довів укладення кредитного договору між АТ «ТАСКОМБАНК» та [PERSON] , належне виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за цим договором, порушення зобов`язання позичальником, що зумовило виникнення заборгованості. Вказані обставини також визнаються і відповідачем та не підлягають доказуванню згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України. Разом з тим, суд не може погодитися з розміром заборгованості за відсотками, заборгованість за відсотками у розмірі 16878,09 грн, яка була нарахована за період з 26.08.2022 до 01.07.2023, тобто поза межами строку договору, що суперечить ст. 530, 631 ЦК України та правовому висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц). Доводи позивача про те, що строк користування кредитом складає 12 місяців з автоматичною пролонгацією не знайшли свого підтвердження в наявних матеріалах справи доказах, оскільки кредитний договір не містить положення про автоматичну пролонгацію договору після спливу 12 місяців. Таким чином, оскільки заборгованість за відсотками у розмірі 16878,09 грн нарахована поза межами строку договору, доказів продовження строку дії договору матеріали справи не містять, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Разом з тим, враховуючи порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо повернення тіла кредиту у розмірі 50000 грн та сплати процентів у розмірі 10422,41 грн за період 25.08.2021-25.08.2022, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Позивачем належними та допустимими доказами доведено відступлення йому права вимоги до відповідача на вказану суму заборгованості. Матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем повідомлення про відступлення права вимоги, проте неотримання боржником повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не звільняє його від обов`язку погашення заборгованості, а лише наділяє його право на погашення заборгованості первісному кредитору, у зв`язку з чим новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, оскільки у цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, за умови, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким боржник не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. Оскільки матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем заборгованості за кредитним договором ані первісному кредитору, ані позивачу, тому відповідач зобов`язана сплатити ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором від 25.08.2021 у розмірі, визнаному судом доведеним, а саме 60422,41 грн, з яких: 50000 грн заборгованість за тілом кредиту, 10422,41 грн заборгованість за відсотками за період з 25.08.2021 до 25.08.2022. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги частково, а саме стягує з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» заборгованість за заявою договором від 25 серпня 2021 року у розмірі 60422,41 грн, з яких: 50000 грн заборгованість за тілом кредиту, 10422,41 грн заборгованість за відсотками за період з 25.08.2021 до 25.08.2022, тоді як решта позовних вимог, а саме про стягнення заборгованості за відсотками за період з 26.08.2022 до 01.07.2023 у розмірі 16878,09 грн задоволенню не підлягають у зв`язку з необґрунтованістю. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2366,99 грн. Щодо інших судових витрат на професійну правничу допомогу. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. З поданих позивачем разом з позовною заявою доказів вбачається, що під час розгляду цієї справи ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» надавалася правнича допомога адвокатом Литвиненко Оксаною Ігорівною, що підтверджується такими доказами: 1) Договором про надання правничої допомоги №03-07/24 від 03 липня 2024 року, за умовами якого адвокат надає клієнту послуги захисту прав та інтересів клієнта під час розгляду судом будь-якої інстанції справи, у якій клієнт є учасником (п. 1.1. Договору). Документом, що підтверджує надання адвокатом послуг, та їх приймання клієнтом, є Акт приймання-передачі наданих послуг, який складається та підписується сторонами протягом 5-ти робочих днів після надання адвокатом послуг, зазначених в п. 1.1. Договору (п. 1.4 Договору). 2) Актом № 1 приймання-передачі наданих послуг від 02 червня 2025 року, відповідно до якого адвокат виконав, а клієнт прийняв наступні послуги правової допомоги: - первинна консультація замовника у справі - тривалість 0,5 год., вартість 1000 грн; - правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків ВС та ЄСПЛ тривалість 2 год., вартість 4000 грн; - підготовка та подання позовної заяви тривалість 2,1 год., вартість 4200 грн. Загальна вартість наданих послуг 9200 грн. В матеріалах справи міститься Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Литвиненко Оксаною Ігорівною, серія КС № 9438/10 від 18 вересня 2020 року. Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивач одночасно зазначив, що попередній (орієнтовний) розмір витрат на професійну правничу (правову) допомогу складає 9200 грн, та просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі. Таким чином позивачем виконано вимоги ч. 1 ст. 134, ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19), зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Окрім того, при визначенні суми відшкодування виходить з критерію реальності та необхідності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Оцінюючи надані позивачем докази на підтвердження обсягів понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що послуги, які надавались позивачу адвокатом Литвиненко О.І. зазначені в Акті від 15.07.2024 року, не повною мірою відповідають критерію реальності, дійсності та необхідності. Зокрема, послуга щодо «Правовий аналіз наявних документів у замовника, правової ситуації із застосуванням відповідного законодавства, правових висновків ВС та ЄСПЛ» не є самостійною послугою професійної правничої допомоги, а є складовою послуги «Підготовка та подання позовної заяви», та повністю нею поглинається, оскільки якісна підготовка та складання позовної заяви охоплює як правовий аналіз обставин спірних правовідносин, так і підбір відповідного законодавства та правових висновків ВС, ЄСПЛ. Дійсність послуги «Надання первинної консультації замовнику у справі» не може бути перевірена судом на предмет її дійсності (реальності), до того ж, у разі її надання, вона є складовою послуги «Підготовка та подання позовної заяви» та повністю, отже вона не відповідає ані критерію дійсності, ані критерію необхідності. Разом з тим, така послуга професійної правничої допомоги як «Підготовка та подання позовної заяви» вартістю 4200 грн відповідає критеріям реальності (дійсності), необхідності, розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, оскільки саме вона стала ключовою для розгляду справи та прийняття рішення на користь позивача. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд стягує з відповідача на користь позивача інші судові витрати на професійну правничу допомогу, які визнані судом доведеними (4200 грн), пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 3283,14 грн, що буде відповідати принципам співмірності, розумності та пропорційності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, їхньої дійсності та необхідності.

Outcome: partial