Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

30 грудня 2024 року від позивачки [PERSON] до суду надійшла позовна заява до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем та була звільнена 01.08.2024 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП. При її звільненні заборгованість по заробітній платі сплачено не було. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 17 200,00 грн. Ухвалою суду від 06.01.2025 позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю положенням п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України та надано позивачці строк для усунення недоліків. 07.02.2025 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 06.01.2025, а також заява про зменшення позовних вимог. Ухвалою суду від 21.02.2025 позовну заяву повернуто позивачу з підстав невідповідності вимогам ч. ч. 3, 5 ст. 185 ЦПК України. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15.07.2025 ухвалу суду від 21.02.2025 було скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження. Ухвалою суду від 04.08.2025 позовну [PERSON] до ДП «Селидіввугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі було прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, який визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 30.09.2025 позивачка подала до суду заяву про зменшення позовних вимог у зв`язку з допущенням помилки в підрахуванні суми заборгованості, яка підлягає стягненню, в якій просила стягнути з відповідача заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 15 859,72 грн. Також просила справу розглянути без її участі. Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом було встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 23.04.2007. З 29.12.2010 переведена апаратником ХВО 2 розряду та була звільнена з 01.08.2024 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП, що підтверджується відомостями з трудової книжки, копія якої міститься в матеріалах справи. При звільненні з позивачкою не було проведено остаточного розрахунку. Заборгованість відповідача перед позивачкою по заробітній платі станом на 25.12.2024 в сукупності складає 15 859,72 грн., що підтверджується довідкою № 4451 від 25.12.2024, виданою відокремленим підрозділом «Шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля», копія якої міститься в матеріалах справи. У довідці зазначено, що заборгованість вказана без нарахувань на заробітну плату. Відповідачем доказів оплати заборгованості згідно наведеної довідки № 4451 від 25.12.2024 не надано. Суд при цьому виходив з того, що відповідач неодноразово до суду не з`явився, можливістю подати відзив на позов та відповідні докази не скористався. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 94 КЗпП заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. За правилами, встановленими частиною першою статті 116 КЗпП, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Частиною першою статті 115 КЗпП визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом встановлено, що при звільненні з позивачкою не було проведено остаточного розрахунку. Заборгованість відповідача по невиплаченим сумам станом на 25.12.2024 складає 15859,72 грн, що підтверджується матеріалами справи. Викладене є безумовною підставою для задоволення заявленого позову. Оскільки суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, а позивач при зверненні з позовом до суду звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1 211,20 грн.

Outcome: approved