Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

22.08.2025 [PERSON] подала до суду позовну заяву до [PERSON] , а 29.10.2025 представник позивача [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, з остаточними вимогами: встановити юридичний факт батьківства [PERSON] , [INFO] , громадянина України, уродженця м. Руставі, Грузія, реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , який зник безвісти 22.11.2024, стосовно дитини - [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] , громадянка України; внести зміни до актового запису № 70 від 03.06.2025 про народження [PERSON] , [INFO] , складеного Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, а саме: змінити відомості про батька з " [PERSON] " на " [PERSON] ", [INFO] , громадянин України, уродженця м. Руставі, Грузія, інші відомості залишити без змін. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що [INFO] народився її син - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Оскільки станом на день народження сина [PERSON] у зареєстрованому шлюбі вона не перебувала, тому відомості про батька дитини до актового запису про народження від 03.06.2025 № 70 внесено з її слів відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Біологічним батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , був [PERSON] , [INFO] , з яким досить тривалий час, а саме з 2015 року до народження їх спільної дитини вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах, але шлюб між ними не був зареєстрований. Зареєструвати шлюб і народження сина [PERSON] не мав можливості, оскільки 22.11.2024 він як солдат в/ч [NUMBER] , зник без вісти у бою за Батьківщину у Донецькій області. Сповіщення сім`ї № 124 про зникнення [PERSON] 27.11.2024 надійшло від [INFO] на ім`я його батька [PERSON] . Батько [PERSON] , помер [INFO] . Мати [PERSON] померла [INFO] . Рішенням Зміївського районного суду від 09.04.2025 по справі № 621/40/25 було встановлено факт, що має юридичне значення, а саме факт її проживання з [PERSON] , [INFO] , який безвісти зник 22.11.2024, однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства та наявність між ними взаємних прав і обов`язків у період з 01.05.2015 по 22.11.2024. Вказала, що саме [PERSON] є батьком їх сина. Вона завагітніла у серпні 2024 року, Зураб ще не був призваний на службу і вони жили разом. Крім того, рідна сестра [PERSON] - [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), [INFO] , (родинний зв`язок між ними підтверджується актовим записом про народження №1498 від 05.08.1980, згідно з яким вона є дочкою [PERSON] та [PERSON] ) визнає той факт, що [PERSON] є біологічним батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , та вважає останнього своїм племінником. Згідно з висновком про біологічну спорідненість від 18.07.2025 № MGU2260, наданим ліцензованою лабораторією ТОВ "ГенКод Діагностик" за участі: [PERSON] , [INFO] (Тітка 1), [PERSON] , [INFO] (Дитина 1), та [PERSON] , [INFO] (Мати 1), було проведено генетичне дослідження (аналіз ДНК) з метою встановлення наявності спорідненості між тіткою та племінником. Результати генетичного аналізу свідчать про те, що донор зразка, маркованого " [PERSON] ", може бути біологічною тіткою донора зразка, маркованого " [PERSON] ". Вважаючи апріорну ймовірність спорідненості рівною 50%, ймовірність такої спорідненості в цьому випадку становить 99.9999274956%. Зазначене свідчить про те, що [PERSON] є біологічним батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , а іншим способом на цей час встановити факт батьківства неможливо, оскільки з 22.11.2024 батько дитини є зниклим безвісти на території Донецької області. Водночас, встановлення факту батьківства матиме юридичне значення для малолітнього [PERSON] , [INFO] , інтереси якого вона представляє, оскільки дозволить дитині реалізувати своє право на отримання грошових коштів, що пов`язано зі зникненням його батька. Зазначені підстави стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 11.09.2025 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 08.10.2025. 08.10.2025 у зв`язку з перебуванням судді Овдієнка В. В. на навчанні, підготовче засідання відкладене на 29.10.2025. 29.10.2025 представник позивача [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог. 29.10.2025 належним чином повідомленні учасники процесу на підготовче засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] подали заяви, в яких просили проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Представник третьої особи Рибак Г. О. подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності та винести рішення згідно чинного законодавства. Представник третьої особи Старцева О. Г. надіслала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Статтею 206 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Особливості визначення шкоди, завданої у результаті виведення банку з ринку або ліквідації банку на підставі протиправних (незаконних) індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України особам, які на дату прийняття таких індивідуальних актів або рішень, відповідно, мали статус учасників такого банку, встановлюються Законом України "Про банки і банківську діяльність" та Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Особливості визначення шкоди, завданої внаслідок продажу пакетів акцій, що належать державі у статутному капіталі банків, на підставі протиправних (незаконних) рішень (індивідуальних актів) Міністерства фінансів України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, встановлюються Законом України "Про особливості продажу пакетів акцій, що належать державі у статутному капіталі банків". Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави позивач зобов`язаний навести у позові фактичні дані, які підтверджують зв`язок активів з особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та їх необґрунтованість, тобто наявність визначеної частиною другою статті 290 цього Кодексу різниці між вартістю таких активів та законними доходами такої особи. У разі визнання судом достатньої доведеності зазначених фактів на підставі поданих позивачем доказів спростування необґрунтованості активів покладається на відповідача. У справах про невиконання боржником умов договору оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, якщо таке порушення може мати наслідком припинення права користування земельною ділянкою, що зазначена в аграрній ноті як місце вирощування, збирання, виробництва, переробки, зберігання та/або утримання майбутньої сільськогосподарської продукції, особа, яка передала в користування боржника за аграрною нотою таку земельну ділянку, повинна надати суду докази здійснення нею заходів досудового врегулювання спору, передбачених Законом України "Про аграрні ноти". У справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, зменшення розміру заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або його близькими особами про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування, що прийняті рішення, вчинені дії є правомірними і не були мотивовані діями позивача чи його близьких осіб щодо здійснення цього повідомлення, покладається на відповідача. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Так, спірним є факт батьківства [PERSON] , який народився [INFO] в м. Руставі Грузія, а 22 листопада 2024 року зник безвісти поблизу н. п. Ясна Поляна Волноваського району Донецької області, по відношенню до дитини [PERSON] , який народився [INFO] в м. Зміїв Чугуївського району Харківської області, матір`ю якого є позивач [PERSON] , а батьком зі слів матері записаний [PERSON] , що підтверджується даними копій свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , паспорта громадянина України [NUMBER] , паспорта громадянина України [NUMBER] , Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00051573835 від 03.06.2025, сповіщення сім`ї № 123 (а. с. 9-13, 15). За даними копії паспорта громадянина України [NUMBER] , позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 9). З копій паспорта громадянина України [NUMBER] , свідоцтва про народження [NUMBER] , запису про народження № 1498 від 15.08.1980, паспорта громадянина України [NUMBER] , свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] вбачається, що відповідач [PERSON] , яка народилася [INFO] в м. Руставі Грузія, є рідною сестрою [PERSON] , який народився [INFO] в м. Руставі Грузія (а. с. 11, 17-23). Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 09 квітня 2025 року по справі № 621/40/25 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: факт проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який безвісно зник 22.11.2024 року, однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу у період з 01.05.2015 року по 22.11.2024 року (а. с. 24, 25). З висновку про біологічну спорідненість № MGU2260 від 15.07.2025 ліцензованої лабораторії ТОВ "ГенКод Діагностик" за участі: відповідача [PERSON] , [INFO] (Тітка 1), [PERSON] , [INFO] (Дитина 1), та позивача [PERSON] , [INFO] (Мати 1), вбачається, що проведене генетичне дослідження (аналіз ДНК) з метою встановлення наявності спорідненості між тіткою та племінником. Результат генетичного аналізу свідчить, що донор зразка, маркованого " [PERSON] ", може бути біологічною тіткою донора зразка, маркованого " [PERSON] ". Ймовірність такої спорідненості становить 99.99992749564% (а. с. 14). Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 6 ст. 294 ЦПК України передбачено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. У цій справі, оскільки встановлення юридичного факту матиме наслідком виникнення прав чи обов`язків позивача та дитини по відношенню до відповідача та третіх осіб, позивач мала підстави для звернення до суду у позовному провадженні. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20. Згідно ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Відповідно до статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. 122 СК України (коли батьки перебувають у шлюбі між собою) та ст. 125 СК України (батьки якої не перебувають у шлюбі між собою) цього Кодексу. Статтею 125 Сімейного кодексу України передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до частини 1 статті 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 130 Сімейного кодексу України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Статтею 135 Сімейного кодексу України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання чи перебування запис про матір та батька дитини провадиться відповідно до цієї статті, за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина. Якщо батьки дитини невідомі, державна реєстрація її народження проводиться за рішенням органу опіки та піклування, яким визначається прізвище, власне ім`я, по батькові дитини і відомості про батьків. Згідно зі статтею 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Підпунктом 7 пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 роз`яснено, що заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Комплексний аналіз змісту статті 130 СК України свідчить, що передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері, а також смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення такої особи померлим, що, в свою чергу, узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 15 квітня 2021 року в справі № 361/2653/15 (провадження № 61-2239св21), від 06 червня 2024 року в справі № 672/915/23 (провадження № 61-3583св24), від 09 квітня 2025 року в справі № 213/1448/24 (провадження № 61-12171св24). Отже, на підставі зазначених вище доводів позивача [PERSON] , та письмових доказів судом встановлено, що [PERSON] , який народився [INFO] в м. Руставі Грузія, а [INFO] зник безвісти поблизу н. п. Ясна Поляна Волноваського району Донецької області, є батьком [PERSON] , який народився [INFO] в м. Зміїв Чугуївського району Харківської області. Відповідач [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] , до початку підготовчого засідання визнала позов, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Дотримуючись принципу диспозитивності, питання щодо розподілу судових витрат суд не вирішував.

Outcome: approved