Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми і їх вихованні та визначення побачень з дітьми. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що 17.09.2011 було зареєстровано шлюб із відповідачем [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ). Від вказаного шлюбу народилося двоє дітей, син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29.09.2022 у справі № 753/12461/20 шлюб було розірвано. Відповідно до рішення суду малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] залишено проживати з матір`ю. Фактично неповнолітні діти з 2020 року проживають з бабою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яка перешкоджає позивачу як батьку спілкуватися з дітьми і брати участь у їхньому вихованні. [PERSON] проживає і працює у м. Києві, а дітей залишила виховувати [PERSON] всупереч волі позивача та волі дітей, тим самим фактично усунулась від виконання батьківських обов`язків. Також відповідач та її мати [PERSON] постійно висловлюються негативно в бік позивача в присутності дітей, тим самим намагаючись негативно впливати на ставлення дітей. Така поведінка [PERSON] та її матері має негативний психотравмуючий вплив на психіку дітей, що може спричинити нівелювання авторитету батька у системі цінностей дітей. Водночас, особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дітей. На час подачі позовної заяви, відповідач продовжує перешкоджати в спілкуванні із дітьми, не відчиняє двері, обіцяє дати поговорити з дітьми по телефону, а потім взагалі відключає телефон, це руйнує нормальні життєві зв`язки, позбавляє сну та спокою. Через що, позивач перебуває в постійній тривозі за дітей, оскільки не має можливості навіть із ними поговорити по телефону. Відповідач не виконує рішення Виконавчого комітету Гришковецької селищної ради від 14.03.2024 № 58 "Про затвердження висновку про розв`язання спору між батьками щодо участі батька у вихованні малолітніх дітей та визначення порядку побачень з дітьми". Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2021 у справі 753/12461/20 встановлено, що діти висловили бажання спілкуватися з татом і зазначили, що з татом їм цікаво. Поведінка відповідача свідчить про вжиття нею всіх засобів для перешкод у спілкуванні, вихованні та проведенні зустрічей батька та дітей. Підтвердженням факту перешкоджання у спілкуванні з дітьми також є протокол засідання комісії з питань захисту прав дитини, в якому начальник сектору ювенальної превенції Бердичівського ВП Чубоха О.Я. чітко зазначила, що баба дозволяла зверхньо розмовляти з батьком і дитині було важко в цій ситуації. Під час зустрічі з дітьми, останні неодноразово повідомляли, що їхня бабуся [PERSON] та мама [PERSON] постійно говорять, щоб вони казали татові, що не хочуть його бачити і щоб не виходили на зустріч. Діти повідомили, що отримують фізичні знущання від матері та бабусі за те, що висловлюють бажання бачитися і спілкуватися із своїм рідним батьком. За не виконання ухвали про забезпечення позову Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2021 у справі 753/12461/20 на відповідача Державною виконавчою службою двічі накладалися штрафні санкції та було відкрито кримінальне провадження. У висновку щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дітей, затвердженого рішенням виконавчого комітету Гришковецької селищної ради від 19.03.2021 № 43 зазначено, що в ході розмови з дітьми син [PERSON] повідомив, що найкраще йому було жити у Львові з татом і мамою разом. Діти висловили бажання спілкуватися з татом і зазначили, що з татом їм цікаво. Просив зобов`язати відповідача не чинити позивачу як батькові дітей перешкоди у спілкуванні з дітьми, а також встановити час спілкування з дітьми у визначені години з відвідуванням дітьми місця проживання та ночівлею у позивача. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31.01.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 19.03.2025. У судове засідання 19.03.2025 відповідач не з`явилась, подала заяву про перенесення судового засідання та ознайомлення з матеріалами справи. Представником відповідача - адвокатом Атаманюк В.І. 30.04.2025 подано відзив на позовну заяву, в якому вона вказує, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.09.2022 у справі №753/12461/20 шлюб між відповідачем та позивачем розірвано. Також вказаним судовим рішенням задоволено зустрічний позов відповідача та визначено місце проживання малолітніх дітей (сина [PERSON] та доньки [PERSON] ) з матір`ю. Вказане судове рішення переглядалось в апеляційному та касаційному порядку у зв`язку з незгодою позивача з винесеним рішенням. За результатами касаційного перегляду постановою Верховного Суду від 17.11.2023 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29.09.2022 у справі №753/12461/20 залишено без змін. Отже, малолітні діти як на час судового розгляду, так і на даний час проживають разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В ході судового розгляду зазначеної справи позивач неодноразово звертався до суду з заявами щодо забезпечення позову шляхом визначення порядку участі у вихованні дітей та зустрічей із ними. Ухвалами Дарницького районного суду м. Києва від 02.03.2021 та від 02.04.2021 судом в рамках забезпечення позову судом встановлювався порядок зустрічей батька з дітьми: «кожної 2 (другої) та 4 (четвертої) суботи з 10.00 годин до 19.00 години та кожної 1 (першої) та 3 (третьої) неділі з 10.00 годин до 19.00 години без присутності [PERSON] ». Вжиті на стадії судового розгляду заходи забезпечення позову були скасовані ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.06.2024 у справі 753/12461/20. Крім того, розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 137 від 15.03.2021 «Про визначення участі батька у вихованні дітей» визначено участь батька, позивача у вихованні його дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , через встановлення спілкування з дітьми за наступним графіком: «друга, четверта субота місяця з 12.00 до 16.00 години за місцем проживання дітей». Не дивлячись на наявність даного розпорядження, позивач звернувся до Служби у справах дітей Гришковецької селищної ради з заявою від 15.02.2024 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні. На підставі вказаної заяви [PERSON] органом опіки та піклування складено висновок про розв`язання спору між батьками щодо участі батька [PERSON] у вихованні малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] і визначення порядку побачень з дитиною. Виконавчим комітетом Гришковецької селищної ради винесено рішення №58 від 14.03.2024 «Про затвердження висновку про розв`язання спору між батьками щодо участі батька у вихованні малолітніх дітей та визначення порядку побачень з дітьми». Оскільки Висновок опіки та піклування було винесено з численними порушеннями Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 №866, а саме п. 73, зокрема щодо неврахування думки дітей, під час зміни графіку зустрічей батька з дітьми, рішення виконавчого комітету Гришковецької селищної №58 від 14.03.2024 оскаржувалось в судовому порядку. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.12.2024 у справі №274/2681/24 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Виконавчого комітету Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області, Служби у справах дітей Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання дій незаконними та скасування рішення - відмовлено. В судовому рішенні, зокрема судом зазначено, що оскаржуване рішення виконавчого комітету Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області не породжує певних правових наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин, правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті ухвалення судом рішення про усунення перешкод та визначення способів участі у вихованні дітей. Щодо твердження позивача про накладення на [PERSON] штрафів за невиконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2021 у справі №753/12461/20 та відкриття кримінального провадження за цим же фактом, зазначає, що постанови державного виконавця про накладення на [PERSON] штрафу за невиконання судового рішення скасовані рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.02.2022 у справі №640/31848/21 та рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.02.2022 у справі №640/35016/21 відповідно. Стосовно вищезазначеного кримінального провадження, то відповідно до листа Дарницького УП ГУ НП у м. Києві від 14.04.2025 досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, проводяться всі необхідні слідчі (розшукові) дії спрямовані на всебічне, повне та неупереджене дослідження обставин вчинених кримінальних правопорушень, за результатами яких буде прийнято законне процесуальне рішення. Вказаним підтверджується, що більш як за 4 (чотири) роки здійснення досудового розслідування не здобуто жодних доказів для притягнення відповідача до відповідальності, а ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2021 у справі №753/12461/20 скасована ухвалою суду від 11.06.2024. Також, відповідно до висновку психолога [PERSON] від 14.05.2021 дії та поведінка позивача є джерелом травматичного досвіду і обумовили втрату емоційного зв`язку з ним. За висновком психолога, відповідач [PERSON] забезпечує дітям почуття безпеки, емоційного благополуччя, що у своїй сукупності створює передумови для їх нормального психічного і фізичного розвитку, успішній взаємодії з іншими у соціальному просторі (копія висновку буде надана в подальшому). Сторона відповідача також стверджує, що відносно позивача було розпочато кримінальне провадження за ст. 125 (нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] ), яке перебувало у провадження Бердичівського РУП ГУ НП у Житомирській області і за даними поліції передано до Державного бюро розслідувань. Згідно Акту від 14.08.2020: «Будинок знаходиться в чудовому стані, в будинку чисто, прибрано, зроблено гарний ремонт…В житловому приміщенні є все необхідне для проживання малолітніх дітей: окрема кімната, окремі спальні місця, в достатній кількості одяг і взуття, іграшки, місце для відпочинку, ігор і навчання. Діти доглянуті, охайні, виховані, комунікабельні. Подвір`я загороджене, облаштоване місце для гри дітей, є садок з фруктовими деревами, на присадибній ділянці росте різна городина….»ю. У висновку за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину від 06.10.2021 зазначено , що «дитина забезпечена всім необхідним для розвитку та навчання, має різноманітне та збалансоване харчування, гарно та корисно проводить дозвілля..», «чеки, квитанції, копії банківського вкладу було надано». Відповідно до характеристики, наданої [PERSON] ліцеєм учню 4 класу [PERSON] , зазначено «дитина проживає з матір`ю. Мати приділяє велику увагу вихованню та розвитку сина. У вихідні дні та після урочні години [PERSON] відвідує різні гуртки... [PERSON] завжди охайний, добре одягнутий, має необхідні навчальні матеріали. Відповідно до характеристики, наданої Половецьким ліцеєм учениці 2 класу [PERSON] , вона «Товариська, дружелюбна, відповідальна, дисциплінована, користується авторитетом серед однокласників. Велику роль у навчанні та вихованні дівчинки займає мама. Вона приділяє належну увагу навчанню та вихованню дитини. Дівчинка одягнена згідно погодних умов. Одяг та взуття охайне, якісне, сучасне, завжди чисте. [PERSON] щодня має бутерброди, фрукти, соки. Забезпечена найкращим шкільним приладдям та цікавими книгами, дитячими енциклопедіями, підручниками та посібниками. Мама постійно відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням та займається вихованням дитини. Бере активну участь у шкільних ярмарках, благодійних акціях, житті класу. А також у всьому допомагає дівчинці. Вона є зразком та прикладом для наслідування всім батькам». Також матір`ю [PERSON] забезпечується відпочинок та оздоровлення дітей, зокрема в липні 2021 року разом із дітьми вони відпочивали в Затоці м. Одеса; у вересні 2023 року в Туреччині, місто Кемер, готель Akka Alinda Hotel, 5; у вересні 2024 року - відпочинок та оздоровлення в Хмельницькій області, місто Сатанів, Санаторій ARDEN PALACE Medical Resort & SPA. Відповідач звертає увагу суду на те, що рішення щодо графіку зустрічей батька з дітьми має бути прийняте виключно з урахуванням думки дітей, яка не була врахована ні Службою у справах дітей, ні органом опіки та піклування під час складання Висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Гришковецької селищної ради №58 від 14.03.2024. Також відповідач зазначає про те, що вважає недоречним відвідування дітьми м. Києва з ночівлею, враховуючи ситуацію в країні, часті обстріли м. Києва (ракетами та дронами), які посилюються в нічний період доби. Щодо можливості виїзду дітей разом із батьком до м. Львова чи на відпочинок, відповідач вважає, їх передчасними на даний момент, оскільки батькові спочатку необхідно налагодити відносини з дітьми, а тільки потім обговорювати можливості виїзду з дітьми, з урахуванням їхньої думки та бажання. Судове засідання 30.04.2025 перенесено у зв`язку з неотриманням відзиву на позовну заяву позивачем. Судом було отримано 11.06.2025 додаткові пояснення відповідача, в яких він зазначає, що діти завжди відвідували розвиваючі гуртки, зокрема в 2021, 2022, 2023 роках (танці, карате, футбол), докази подавалися відповідачем під час розгляду справи за позовом позивача про зменшення розміру аліментів, відтак, останньому достовірно відомо, що діти мають належне забезпечення як умов проживання так і розвитку. Надано суду копію постанови Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.05.2025 у справі № 274/1110/25 про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 5 ст. 184 КУпАП у зв`язку з відсутністю у її діях складу даного правопорушення. Сторона відповідача звертає увагу, що внесення відомостей до ЄРДР за заявами позивача здійснюється виключно на підставі ухвал слідчих суддів, якими зобов`язується працівників Бердичівського районного відділу поліції внести відомості до ЄРДР, оскільки останніми на заяви [PERSON] надаються відповіді в порядку Закону України «Про звернення громадян». Так в листі Бердичівського районного відділу поліції за №113002-2025 від 21.05.2025, працівниками Бердичівського РВП зареєстровано тридцять звернень [PERSON] відносно [PERSON] . По шести заявам дані внесені або приєднано до кримінальних проваджень, що внесені до ЄРДР. Двадцять три заяви розглянуто в порядку Закону України «Про звернення громадян». В листі Бердичівського районного відділу поліції за №122333-2025 від 04.06.2025 зазначається, що СД Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області було зареєстроване кримінальне провадження №12023065480000611 від 21.12.2023 за ч.1 ст.129 КК України на підставі ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 01.12.2023, яка надійшла на адресу СД Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області 20.12.2023. 27.03.2023 старшим дізнавачем СД Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області за результатом прийнятого рішення на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України було закрито кримінальне провадження №12023065480000611 від 21.12.2023 за ч.1 ст.129 КК України. Листом Бердичівського районного відділу поліції за №121050-2025 від 02.06.2025 повідомлено, що 09.11.2024 Бердичівським районним відділом поліції зареєстровано заяву [PERSON] , яку внесено до інформаційної підсистеми «ЄО» ІТС «ІПНП України» за № 17337 від 09.11.2024 щодо прийняття мір до колишньої дружини [PERSON] . Матеріали перевірки приєднано до матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12025060480000080 від 24.01.2025 (дані внесено до ЄРДР на підставі ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.01.2025). [PERSON] було допитано в рамках даного кримінального провадження 30.05.2025. 13.06.2025 судом отримано клопотання представника Позивача - адвокат Атаманюк В.І. про опитування дітей в судовому засіданні за участі психолога без присутності батьків із відеофіксацією судового засідання для встановлення дійсного психоемоційного стану дітей та визначення їх інтересів. Враховуючи, що позивач та відповідач є батьками та законними представниками малолітніх дітей, опитування має здійснюватися за відсутності в залі судового засідання батьків дітей, які на час опитування мають бути видалені із зали суду. У судовому засіданні 13.06.2025 визначено обов`язкову явку третьої особи - Служби у справах дітей Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області. До суду від Служби у справах дітей Гришковецької селищної ради Бердичівського району житомирської області 16.07.2025 подане пояснення, в якому повідомлено суд, що враховуючи віддаленість місця знаходження служби у справах дітей Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області просять розглядати справу без участі представника за наявними у справі матеріалами та прийняти рішення по даній справі на розгляд суду. Судове засідання від 05.08.2025 перенесено через необхідність вирішення клопотання про долучення доказів, подане стороною відповідача через електронний суд про обґрунтування, а також підтвердження позиції щодо відсутності будь-яких перешкод зустрічам батька з дітьми. До суду 08.08.2025 надійшло клопотання про долучення доказів від позивача, а саме: копії висновку психологічного обстеження [PERSON] , та копія висновку щодо розв`язання спору про визначення місця проживання дітей затвердженим рішенням виконавчого комітету Гришковецької селищної ради. У судовому засіданні 11.08.2025 судом було відмовлено щодо клопотання опитування дітей у судовому засіданні, яке могло б травмувати дітей, та з огляду на те що в матеріалах справи є висновки Служби у справах дітей Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області. Клопотання відповідача щодо залучення доказів (відеозапис зустрічі батька з дітьми) суд ухвалив задовольнити. Клопотання позивача щодо долучення письмових доказів суд задовольнив. Судове засідання 12.09.2025 перенесено через подачу відповідачем клопотання про перенесення розгляду справи через її хворобу. Також судом отримано клопотання від представника відповідача про відкладення розгляду справи через перебування відповідача на лікарняному та неможливість представнику відповідача прибути в судове засідання, оскільки [PERSON] не надала своєї згоди на участь її представника у судовому засіданні у її відсутність. Судове засідання 03.10.2025 перенесено через подачу відповідачем клопотання про перенесення розгляду справи через її хворобу. Також судом отримано клопотання від представника відповідача про відкладення розгляду справи через перебування відповідача на лікарняному та неможливість представнику відповідача прибути в судове засідання, оскільки [PERSON] не надала своєї згоди на участь її представника у судовому засіданні у її відсутність. У судовому засіданні 03.10.2025 долучено до матеріалів докази подані Позивачем. 24.10.2025 перед судовим засіданням судом було отримано клопотання відповідача про перенесення розгляду справи через її хворобу. Також судом отримано клопотання від представника відповідача про відкладення розгляду справи через перебування відповідача на лікарняному та неможливість представнику відповідача прибути в судове засідання, оскільки [PERSON] не надала своєї згоди на участь її представника у судовому засіданні у її відсутність. Оскільки відповідач до жодного свого клопотання про відкладення розгляду справи доказів своєї хвороби не надавала, проте вказувала номери медичного висновку для перевірки підстав для відкладення судового засідання, судом зазначені номери були перевірені на сайті застосунку "ДІЯ". Відповідно до інформації щодо перевірки медичного висновку за № 1111-ХМС6-ХЕАА-7РА8 та номером РНОКПП " [NUMBER] " знайдений медичний висновок про тимчасову непрацездатність, категорія - захворювання або травма загального характеру, який був створений 08.09.2025 і був дійсний до 12.09.2025, виданий ТОВ "Медичний центр Асклепій плюс". Відповідно до інформації щодо перевірки медичного висновку за № 1111-КЕКС-АНС7-ТРК4 та номером РНОКПП " [NUMBER] " знайдений медичний висновок про тимчасову непрацездатність, категорія - захворювання або травма загального характеру, який був створений 01.10.2025 і був дійсний до 05.10.2025, виданий КНП "Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф.Гербачевського" Житомирської обласної ради. Відповідно до інформації щодо перевірки медичного висновку за № 1111-В8В7-28РЕ-ТНР5 та номером РНОКПП " [NUMBER] " знайдений медичний висновок про тимчасову непрацездатність, категорія - захворювання або травма загального характеру, який був створений 15.10.2025 і був дійсний до 24.10.2025, виданий КНП "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради. Судові засідання, тричі фактично протягом одного місяця (12.09., 03.10 та 24.10) відкладалися за заявами відповідача через захворювання або травму загального характеру, медичні висновки були створені трьома різними медичними установами. Вказані заяви про відкладення розгляду справи надавалися не заздалегідь, а безпосередньо в день призначеного судового засідання. При цьому в цій справі інтереси відповідача представляла адвокат Ватаманюк В.Ф., яка синхронно з довірителькою подавала заяви про відкладення справи через хворобу відповідача, мотивуючи це ненаданням згоди своєї довірительки представляти її в судовому засіданні без неї. Водночас, як вбачається з ордеру на надання правничої допомоги Микитюк С.В. серії АІ №1882004 від 29.04.2025 , який міститься в матеріалах справи, договором про надання правничої допомоги повноваження адвоката не обмежуються. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частини перша статті 2 ЦПК України). Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України). Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним. У частинах третій-четвертій статті 44 ЦПК України визначено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом. Отже на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права. Суд звертає увагу, що саме з метою виконання завдання цивільного судочинства сторона у справі має користуватися процесуальними правами, сприяючи тим самим суду у здійсненні правосуддя. Отож, якщо особа здійснює певну процесуальну дію не з цією метою, а для досягнення інших цілей, зокрема, безпідставне затягування розгляду справи, така особа виходить за межі дійсного змісту відповідного процесуального права, тобто зловживає ним. Правова система має бути спроможною ефективно захистити себе від цих дій. І саме на такий захист спрямовані заходи, які суд застосовує через зловживання учасником судового процесу процесуальними правами. Дії учасників судового процесу та їхніх представників мають не лише за формою, але й за змістом відповідати завданню цивільного судочинства. Зміст права на справедливий суд несумісний зі свідомим виявом учасником судового процесу чи його представником неповаги до честі, гідності, репутації іншого учасника, представника, суду тощо. Тому суд не повинен розглядати справи, в яких особа, яка ініціювала судовий процес, використовує її процесуальні права на шкоду іншим учасникам судового процесу й інтересам правосуддя. У процесуальних відносинах, намагаючись донести певну думку до суду, учасники судового процесу, їхні представники, інші особи мають ретельно підбирати слова, а також з обережністю виявляти емоції щодо інших учасників, їхніх представників, суду, осіб, які не беруть участь у судовому процесі. Суд не повинен толерувати використання нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів, зокрема для надання характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям). Такі слова та символи не можна використовувати ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їхніх представників. Такі висновки суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 13.03.2019 у справі № 199/6713/14-ц (пункт 22), від 14.03.2019 у справі № 9901/34/19, від 07.11.2019 у справі № 9901/324/19). Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. mutatis mutandis ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)). Суд звертає увагу, що на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому, під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. У ч. 3 ст. 44 ЦПК України зазначено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання. Враховуючи процесуальну поведінку [PERSON] систематичне подання заяв про відкладення розгляду справи, неявка в судові засідання, ненадання повноважень своєму представнику здійснювати представницькі функції без неї, суд розцінює її дії як прояв небажання сприяти виконанню завдання цивільного судочинства та зловживання процесуальними правами. При цьому суд враховує той факт, що відповідно до медичного висновку про тимчасову непрацездатність, який був створений 15.10.2025 і був дійсний до 24.10.2025, виданий КНП "Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради, останній день дії висновку припав саме на день судового засідання, а отже дає підстави з розумним рівнем припущення, зробити висновок про завершення гострої стадії захворювання, день виписки з лікарні і можливість прийняти участь в судовому засіданні, як мінімум, в режимі відеоконференції. За наведених обставин, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних щодо предмету спору та для оцінки взаємовідносин сторін у спірних правовідносинах, в тому числі наявні відзив та пояснення відповідача з наданими стороною доказами, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Суд зазначає, що відсутність у судовому засіданні при розгляді справи відповідача та її представника жодним чином не може вважатися порушенням доступу до правосуддя, оскільки відповідач під час розгляду справи, який тривав майже рік, неодноразово була присутня в судових засіданнях при розгляді клопотань, надавала з цього приводу свої пояснення, подала до суду відзив з усіма вагомими на її думку доказами, а також додаткові пояснення у справі, які враховані судом при винесенні рішення. У судовому засіданні 24.10.2025 позивач підтримав вимоги своєї позовної заяви з зазначених у ній підстав, просив її задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні просила суд задовольнити вимоги позовної заяви в повному обсязі. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши докази та доводи сторін, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають - частковому задоволенню. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.09.2022 у справі № 753/12461/20, яке залишено в силі постановою Київського апеляційного суду від 27.06.2023 та постановою Верховного Суду від 17.11.2023, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - задоволено. Шлюб зареєстрований 17.09.2011 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 565, між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. У задоволені позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області про визначення місця проживання дітей - відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області про визначення місця проживання дітей з матір`ю - задоволено. Визначено місце проживання малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] . Розпорядженням Дарницької районної в місті Києві Державної адміністрації від 15.03.2021 за № 137 було визначено участь батька - [PERSON] , у вихованні його дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В подальшому, розпорядженням Дарницької районної в місті Києві Державної адміністрації № 344 від 16.05.2024 визнано таким, що втратило чинність розпорядження Дарницької районної в місті Києві Державної адміністрації від 15.03.2021 за № 137. Рішенням виконавчого комітету Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області від 14.03.2024 за № 58, затверджено висновок органу опіки та піклування про розв`язання спору між батьками щодо участі батька [PERSON] у вихованні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та визначено порядок побачень з дітьми. Цим рішенням встановлено час спілкування батька [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] , та дочкою [PERSON] , [INFO] : - кожну четверту суботу місяця з 11.00 по 19.00 без присутності матері [PERSON] (парки, кафе, дитячі розважальні заклади, за місцем проживання дітей); - кожну другу суботу та неділю місяця з суботи 11.00 по неділю 19.00 без присутності матері [PERSON] (за місцем проживання позивача в [ADDRESS] , а також відвідування парків, скверів, гуртків, музеїв); - два рази на рік: влітку три тижні (з 01 серпня по 22 серпня) і взимку один тиждень (з 03 січня по 10 січня) без присутності матері, оздоровлення на території України з можливістю виїзду за кордон за погодженням з [PERSON] ; - релігійні свята Різдва Христового і Пасхи по черзі (за місцем проживання батька або відвідування дідуся і бабусі разом із батьком). Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Україною 27.02.1991, передбачено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11.11.2017 (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. У статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон №2402-III) визначено контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч. 8 ст.7 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини. Відповідно до статті 8 Закону №2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.15 вказаного Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У частинах першій та другій статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Отже, із системного тлумачення частини 1статті 3 Конвенції «Про права дитини», ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.05.2019 в справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) виснувала, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитись на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини. Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи (постанови Верховного Суду від 10.04.2024 в справі № 686/3568/22 (провадження № 61-14607св23), від 08.05.2024 в справі № 638/1269/23 (провадження № 61-15097св23), від 17.01.2024 в справі № 711/2287/21 (провадження № 61-8054св23). У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків, та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Такі висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 13.06.2024 в справі № 675/1124/22 (провадження № 61-1049св24), від 29.05.2024 в справі № 686/15230/23 (провадження № 61-3812св24), від 07.12.2023 в справі № 569/14585/21 (провадження № 61-11045св23), від 15.03.2023 в справі № 750/1786/21 (провадження № 61-8797св22). Верховний Суд у постанові від 31.03.2021 в справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між колишнім (фактичним) подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків. З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по вихованню дітей та здійснення його права на особисте спілкування з ними, враховуючи принцип рівності батьків у вихованні дитини, необхідно визначити спосіб участі позивача у вихованні дітей шляхом систематичних побачень згідно із запропонованим органом опіки та піклування графіком. У зв`язку з наявністю неприязних та напружених стосунків між сторонами, неможливістю батьків самостійно дійти згоди у вихованні дітей, а також наявністю об`єктивних перешкод у позивача у спілкуванні із дітьми, які проживають з відповідачем та те, що при його зустрічах з дитиною за участю відповідача виникають конфлікти та непорозуміння в присутності дітей, що може негативно впливати на їх психологічний та емоційний стан, буде доцільним проводити побачення дітей з батьком без присутності матері. Слід зазначити, що проведення зустрічей батька виключно у присутності матері є необґрунтованим, оскільки такі вимоги обмежують права батька та дитини на безперешкодне особисте спілкування. Визначаючи дні та години побачень за запропонованим органом опіки та піклування графіком, суд виходить з того, що спілкування батька зі своїми дітьми без присутності матері не призведе до погіршення самопочуття дітей та їх гармонійного стану, оскільки даний проміжок часу є незначним та не спричинить негативних наслідків для дітей, а дозволить налагодити нормальний психологічний контакт останніх з батьком. Докази, які б свідчили, що спілкування позивача із дітьми буде перешкоджати їх нормальному розвитку в матеріалах справи відсутні. Такий спосіб участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними, на думку суду, відповідатиме інтересам дитини, які є пріоритетними при вирішенні цієї справи, забезпечить справедливу рівновагу між інтересами дітей та батьків, а також рівність прав батьків щодо дітей. Суд зауважує, що в спорах щодо дитини остання є суб`єктом, а не об`єктом правовідносин, і у будь-якому випадку найвищою метою є захист найкращих інтересів дитини, навіть якщо такі не співпадають з інтересами одного чи обох батьків. При ухваленні рішення, суд також враховує, що відносини між сторонами емоційно напружені, а тому виходить із того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дітей, через що має бути визначений спосіб участі позивача у вихованні дітей, що не суперечить їх інтересам. Суд, вважає за потрібне також зазначити, що сторони перш за все в інтересах самої дитини повинні докладати спільних зусиль для досягнення порозуміння та налагодження відносин між собою, що у наслідку матиме позитивний вплив на дітей та їх виховання. При цьому, суд роз`яснює, що з урахуванням вікових змін дітей, їх розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений спосіб участі у вихованні дітей, що буде відповідати, насамперед, інтересам самих дітей. До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткового порядку участі батька у вихованні та спілкуванні із дітьми. Під час розгляду справи відповідачем не спростовано наявність у позивача права на особисте спілкування з малолітніми дітьми, передбачене положеннями ч. 2 ст. 157 СК України, не доведено неспроможність батька спілкуватися та доглядати за дітьми самостійно, що могло б перешкоджати нормальному їх розвитку. Слід зазначити, що мати, усвідомлюючи інтереси дитини та виконуючи рішення суду щодо усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми, має можливість морально підготувати їх до зустрічей з батьком, сприяти встановленню психоемоційного зв`язку батька із дітьми. За правилами статей 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 3 ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. В даній справі предметом позову є усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною та встановлення способів участі батька у вихованні дитини. При цьому тлумачення частини другої статті 159 СК України дає підстави для висновку, що саме на суд покладено обов`язок з визначення конкретних способів участі одного з батьків у вихованні дитини, періодичності побачень з дитиною, можливості їх спільного відпочинку, місця та тривалості спілкування батьків з дитиною. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.02.2022 в справі № 359/2755/19 (провадження № 61-18212св21). З урахуванням наданих суду повноважень у цій категорії справ установлення судом способу участі відповідача у вихованні малолітніх дітей, що відповідає способу, визначеному у висновку щодо участі батька у вихованні дітей, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Гришковецької селищної ради від 14.03.2024 № 58, не свідчить про вихід суду за межі позовних вимог та порушення принципу диспозитивності. Визначення способу участі одного з батьків у вихованні дитини, враховуючи специфіку предмету судового розгляду, є повноваженнями суду. Позицію сторони відповідача, яка зводиться до того, що відповідач не чинить перешкод у спілкуванні батька з дитиною та докази створення таких перешкод у матеріалах справи відсутні, суд до уваги не приймає, оскільки відсутність таких перешкод не призвели б до звернення позивача до суду за захистом свого права на спілкування із дітьми. Активна поведінка батька, а саме звернення до служби у справах дітей задля вирішення спору, а також до суду з даним позовом, свідчить про те, що незважаючи на те, що сторони припинили сімейні відносини, не проживають разом, мають досить напружені стосунки між собою, позивач має намір та бажання спілкуватися зі своїми дітьми, брати участь у їх вихованні та житті. Суд відхиляє твердження сторони відповідача про недоведеність позивачем позовних вимог щодо перешкоджання в спілкуванні із дітьми, оскільки з огляду на пояснення учасників процесу між сторонами існують неприязні стосунки, відповідачем в цілому заперечується на даний час можливість фізично бачитись батьку із дітьми в спосіб, визначений в тому числі органом опіки та піклування в своєму рішенні, посилаючись на відсутність бажання дітей, а причинами такого становища являється глибокий розрив у взаєморозумінні між сторонами. Крім того, матеріали справи містять копію постанови Житомирського апеляційного суду від 03.09.2025 у справі № 274/1110/25, якою було скасовано постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 09.05.2025, та притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 185 КУпАП за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини. Отже, зазначене судове рішення також підтверджує про факт перешкоджання відповідачем позивачу в спілкуванні з дітьми. В цілому оцінюючи позовні вимоги, суд вважає необхідним звернути на той факт, що рішення Виконавчого комітету Гришковецької селищної ради від 14.03.2024 № 58 "Про затвердження висновку про розв`язання спору між батьками щодо участі батька у вихованні малолітніх дітей та визначення порядку побачень з дітьми" було предметом оскарження в судовому порядку і рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Виконавчого комітету Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області, Служби у справах дітей Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , про визнання дій незаконними та скасування рішення. Отже, фактично рішення Виконавчого комітету Гришковецької селищної ради від 14.03.2024 № 58 є чинним і суд в ході розгляду цієї справи не знайшов підстав для його зміни, зокрема в частині збільшення до трьох разів проведення оздоровлення дітей разом з батьком, як про це просить позивач. У зв`язку з чим у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити, залишивши цю вимогу в редакції рішення Виконавчого комітету Гришковецької селищної ради від 14.03.2024 № 58. Щодо тверджень сторони відповідача про необхідність заслуховування думки дітей про участь батька в їх вихованні в цій справі суд прийшов до висновку у відсутності такої потреби, виходячи з наступного. Матеріали справи містять докази того, що в провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справ за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області про визначення місця проживання дітей з матір`ю (а.с. 61-66). Ухвалою суду від 02.03.2021 задоволено заяву позивача [PERSON] та вжито заходи забезпечення позову наступним шляхом: встановлено зустрічі позивача з дітьми [PERSON] , [INFO] , та дочкою [PERSON] , [INFO] , в 2 (другі) та 4 (четверті) вихідні місяця з суботи 10.00 години до неділі 19.00 години без присутності [PERSON] , зобов`язано відповідача передавати дітей для зустрічі з батьком, не чинити дій, направлених на перешкоджання батька у спілкуванні та вихованні дітей. Ухвалою суду від 02.04.2021 змінено вжиті ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.03.2021 заходи забезпечення позову наступним шляхом: встановлено зустрічі позивача [PERSON] з дітьми [PERSON] , [INFO] , та дочкою [PERSON] , [INFO] , кожної 2 (другої) та 4 (четвертої) суботи з 10.00 годин до 19.00 години та кожної 1 (першої) та 3 (третьої) неділі з 10.00 годин до 19.00 години без присутності [PERSON] , зобов`язано відповідача передавати дітей для зустрічі з батьком, не чинити дій, направлених на перешкоджання батькові у спілкуванні та вихованні дітей. Ухвалою суду від 11.06.2024 вжиті ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2021 скасовані. Водночас рішенням Виконавчого комітету Гришковецької селищної ради від 14.03.2024 № 58 "Про затвердження висновку про розв`язання спору між батьками щодо участі батька у вихованні малолітніх дітей та визначення порядку побачень з дітьми" визначено участь позивача у вихованні дітей відповідно до порядку побачень: - кожну суботу місяця з 11.00 по 19.00 без присутності матері (парки, кафе, дитячі розважальні заклади, за місцем проживання дітей); - кожну другу суботу та неділю місяця з суботи 11.00 по неділю 19.00 без присутності матері (за місцем проживання позивача в [ADDRESS] , а також відвідування парків, скверів, гуртків, музеїв). Отже, фактично вже чотири з половиною роки, а саме з квітня 2021 року, діти сторін - [PERSON] та [PERSON] , мають стабільний графік побачень з батьком і фактично ніяких змін при задоволенні цієї частині вимог позивача для дітей не відбудеться. Встановлення довготривалих (тиждень та три тижні) періодів відпочинку дітей разом з батьком, почергове (по роках) святкування релігійних свят Різдва Христового і Пасхи між сторонами, створює, на думку суду, розумний баланс між правами батька бачитися з дітьми, зберігати з ним емоційний зв`язок та правами матері, у якої діти проживають постійно. Щодо висловленої у процесуальних документах відповідачем загрози безпеці дітей під час перебування разом з батьком в м. Київ, який зазнає ракетних та дронових ударів під час атак військ російської федерації, суд зауважує на те, що вже майже чотири роки вся території України знаходиться під загрозою ракетної небезпеки і можливих влучань або падіння уламків ракет чи дронів. Тому, проживання дітей з батьком на протязі 12 діб на рік у м. Києві цілком співставно за ризиками повітряної загрози, яка проголошується на усій території країни, їх проживанню на протязі інших 11 місяців разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що позивачем понесено судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн., що стверджується відповідною квитанцією (а.с.5). Відповідно до правил ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід присудити на користь позивача вказані судові витрати.

Outcome: partial