Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказала, що 23 листопада 2019 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного проживання у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки у неї з відповідачем фактично припинено, спільно не проживають та не підтримують сімейних стосунків. Разом із відповідачем спільного господарства не ведуть, не мають взаємних прав та обов`язків. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим, у них виникли не порозуміння, мають різні погляди на життя. Врегулювати та нормалізувати ці стосунки вони не змогли. Також позивач вказує, що між ними часто виникали непорозуміння, що тяжким чином впливало на її та їхньої дитини психічний стан, та кожен раз спричиняло душевні страждання. Просить суд розірвати шлюб між нею [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який був зареєстрований 23 листопада 2019 року Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у місті Києві, актовий запис №1379. Прізвище після розірвання шлюбу залишити « [PERSON] ». Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 15.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу [PERSON] надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі на адресу реєстрації рекомендованим листом з повідомленням, яку відповідач отримав 26.09.2025. Відповідач у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, до суду не подав. Враховуючи вищевикладене та положення ст.ст.178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При цьому, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданого 23.11.2019 Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у місті Києві, [PERSON] 23.11.2019 зареєстрував шлюб з [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », актовий запис №1379 (а.с.7). Із копії паспорта громадянина України та копії витягу з реєстру територіальної громади позивач [PERSON] встановлено, шо позивач з 09.12.2019 зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.5-6). Із копії свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 19.03.2024 Ямпільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), встановлено, що [INFO] в м. Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області народилася [PERSON] , батьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Із копії витягу з реєстру територіальної громади від 09.09.2025 встановлено, що [PERSON] , [INFO] з 10.04.2024 зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.9). \~ \~ \~ \~Із копії договору про те, з ким із подружжя буде проживати дитина, яку участь у забезпеченні умов її життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, про умови здійснення ним прав на особисте виховання дитини, а також про розмір аліментів на дитину від 20.08.2025, виданого приватним нотаріусом С. Петрук встановлено, що [PERSON] , [INFO] проживатиме із [PERSON] (а.с.12-14). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст.1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З урахуванням небажання позивача підтримувати подружні стосунки, збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення, а тому позов є обґрунтованим і суд має підстави для розірвання шлюбу. Судом не встановлено обставин відповідно до норм чинного законодавства, які б унеможливлювали розірвання шлюбу. Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданого 23.11.2019 Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у місті Києві, позивач [PERSON] після державної реєстрації шлюбу своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » змінила на прізвище чоловіка « [PERSON] ». У своїй позовній заяві позивач [PERSON] після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на те, що позивач заявила вимогу про залишення без змін свого післяшлюбного прізвища, у рішенні суду має бути зазначено про вибір позивачкою прізвища після розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені квитанцією №5 від 11.09.2025, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Outcome: approved