Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), відповідно до якого просить: -розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , паспорт ID-картка № [NUMBER] , орган що видав 8036, дата видачі 17.11.2017 р., ідентифікаційний номер: [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , паспорт ID-картка № [NUMBER] , орган що видав 8017, дата видачі 04.01.2024 р., ідентифікаційний номер: [NUMBER] зареєстрований 28 жовтня 2017 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №2107; -стягнути з [PERSON] , [INFO] , паспорт ID-картка № [NUMBER] , орган що видав 8017, дата видачі 04.01.2024 р., ідентифікаційний номер: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , паспорт ID-картка № [NUMBER] , орган що видав 8036, дата видачі 17.11.2017 р. ідентифікаційний номер: [NUMBER] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті (25 процентів) з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 10.09.2025 року і до повноліття дитини; -стягнути з [PERSON] , [INFO] , паспорт ID-картка № [NUMBER] , орган що видав 8017, дата видачі 04.01.2024 р., ідентифікаційний номер: [NUMBER] судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 28 жовтня 2017 року [PERSON] , до шлюбне прізвище [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , про що в книзі реєстрації шлюбів Шевченківського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис за № 2107. В період шлюбних відносин у подружжя народилась донька - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Тривалий час у подружжя існує непорозуміння стосовно сімейних цінностей та сумісного ведення домогосподарства. 3 початку 2024 року подружжя разом не проживає. Шлюбні відносини припинилися через різні погляди сторін на подружнє життя, світосприйняття, шлюб існує формально. Сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, не проживають разом, а тому позивач просить розірвати шлюб та стягнути з Відповідача аліменти на утримання дитини, яка проживає разом з Позивачем. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2025 року матеріали позову передані на розгляд судді Мальцеву Д.О. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. від 15 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідних клопотань до суду не надходило. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Щодо вимоги позивача про розірвання шлюбу, суд дійшов наступного висновку. Шлюб між сторонами зареєстрований 28 жовтня 2017 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2107 /Свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] /. У шлюбі у сторін народилась донька: [PERSON] [INFO] /Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] , актовий запис № 300/. Як пояснила позивач у своєму позові, на момент розгляду справи сторони не підтримують шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати сім`ю не мають, сім`я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, подальше спільне життя з відповідачем суперечить інтересам позивача. При цьому, відповідач відзив на позовну заяву не надав, обставини, викладені у позовній заяві відповідними доказами не спростував. Так, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). При цьому, відповідно до ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). При цьому, відповідно до ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. При цьому, згідно п. 1 ч. 5ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу , позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведуть, наміру зберігати сім`ю не мають, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідач зазначених обставин у встановленому законом порядку не спростував, а відтак суд дійшов висновку, що позовна вимога у частині про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 28 жовтня 2017 року [PERSON] , до шлюбне прізвище [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , про що в книзі реєстрації шлюбів Шевченківського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис за № 2107. В період шлюбних відносин у подружжя народилась донька - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 300. Донька [PERSON] [INFO] , постійно проживає зі своєю матір`ю [PERSON] . Так, ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, який покладається рівною мірою на обох батьків. Відповідно до положень ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Положеннями ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Таким чином, обов`язок по доказуванню позовних вимог та заперечень щодо них лежить на позивачеві та відповідачеві відповідно. Позивач стверджує, що донька проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні, а тому позивач вважає, що відповідач має сплачувати заявлений розмір аліментів. Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність і достатність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна вимога у частині про стягнення аліментів підлягає задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення аліменти на утримання дочки, [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з позовної заяви, позивачем було заявлено дві позовні вимоги та сплачено за одну вимогу (розірвання шлюбу) в розмірі 1211,20 грн. Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач під час подання позову була звільнена від сплати судового збору (вимога про стягнення аліментів). Тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та на користь позивача у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved