Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Фінпром Маркет» через систему «Електронний суд» до Деснянського районного суду міста Києва подав позовну заяву до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.11.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №73845952, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 16000,00 грн., строком на 30 днів, зі сплатою процентів у розмірі 0.25 % в день. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». За загальними умовами договору позики позичальник надав відповідачу у власність грошові кошти, шляхом їх перерахування на картковий рахунок, а відповідач отримав грошові кошти на умовах платності користування та зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами. Однак, в подальшому відповідач не виконав свої зобов`язання щодо повернення наданих йому коштів. 26.06.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 26/06/25, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» прийняло належні ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і до [PERSON] за договором позики №73845952. Таким чином, за вказаним договором факторингу до ТОВ «Фінпром Маркет» перейшло право вимоги за зобов`язаннями [PERSON] по вищевказаному договору позики. У зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31.07.2025 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. З прохальної частини позовної заяви вбачається, що представник позивача просить проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. При цьому, матеріали справи містять заяву відповідача про визнання позовних вимог в частині заборгованості за кредитним договором. Також, на виконання своїх зобов`язань надав платіжну інструкцію від 20.10.2025 про оплату заборгованості за кредитним договором №73845952, проти задоволення іншої частини позовних вимог заперечував та просив відмовити, посилався на проходження військової служби, на підтвердження чого долучив відповідні документи. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 11.11.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 73845952 відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надало відповідачу кредит в сумі 16000,00 грн. строком на 30 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Договір підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором 12204, що був надісланий на електронну адресу, яку надав відповідач. Позикодавець на виконання п.1 Договору позики №73845952 від 11.11.2024, виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 16000,00 грн., шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № [NUMBER] , що підтверджується електронною платіжною інструкцією від 11.11.2024. Відповідно до п. 5.2. договору позики №73845952, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Згідно з п. 2 договору позики: сума позики складає 16000,00 грн., строк кредиту - 30 днів, процентна ставка (базова) за день 0,750 %. Дата повернення позики 10.12.2024. Позикодавець виконав своє зобов`язання за договором та надав відповідачу грошові кошті згідно умов договору позики, однак позичальник свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув, отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за вказаним договором. 26.06.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу № 26/06/25, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ «Фінпром Маркет» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінпром Маркет» прийняв належні ТОВ «Фінансова компанія управління активами» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників, в тому числі і до [PERSON] . Згідно п. 5.2 договору факторингу встановлено, що перехід від клієнта до фактора прав вимог за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання Актів прийому-передачі реєстру заборгованостей, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідних прав вимог. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Відповідно до реєстру прав вимог від 27.06.2024 до договору факторингу №26/06/25 від 26.06.2024 ТОВ «Фінпром Маркет»» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 16000,00 грн., з яких: 16000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу. За змістом ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом, вказує на те, що станом на день подання позовної заяви, заборгованість відповідача за вказаним договором становить 16000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що під час розгляду справи у суді, відповідач у повному обсязі сплатив позивачу заборгованість, на підтвердження останнього долучено платіжну інструкцію № НА99-80СН-СК3М-019Е від 20.10.2025. Сторона позивача, супереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України доказів на спростування оплати заборгованості відповідачем, суду надано не було. Таким чином, враховуючи те, що заборгованість перед позивачем відсутня, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення заборгованості в судовому порядку відсутні. Згідно зі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed