Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

21.07.2025 року до суду звернувся представник Акціонерного товариства «Універсал Банк» з позовом до [PERSON] , просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 16291,09 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 19.11.2021 року між Акціонерним товариством «Універсал Банк» та [PERSON] підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають Договір про надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, зарезервувавши та відкривши поточний рахунок № [NUMBER] , що зазначено у розділі І Умов і правил та встановивши ліміт використання кредиту у розмірі 15000,00 грн. Після підписання заяви відповідач взяв на себе зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжних карток, згідно Тарифів. Однак, не дивлячись на взяті на себе зобов`язання, відповідач не дотримується даних умов, а саме не здійснює повернення кредиту у терміни та на умовах, визначених Умовами та Правилами, а також Тарифами. У зв`язку з порушенням умов Договору про надання банківських послуг від 19.11.2021 року зі сторони позичальника перед АТ «Універсал Банк» у позичальника виникла заборгованість у розмірі 16291,09 грн., яка складається із загального залишку заборгованості за тілом кредиту - 16291,09 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та судовий збір. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24.07.2025 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.66). Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.68, 97), в наданому клопотанні просив розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі (а.с.76-77). Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи відповідно до п.п.1, 4 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с.69-70, 81, 92). Відповідачем [PERSON] 15.10.2025 року була надана заява про застосування позовної давності у вказаній справі (а.с.93), посилаючись на те, що договір (анкета-заява) був складений 19.11.2021 року, а позивач звернувся до суду з позовною заявою в липні 2025 року, чим пропустив строк позовної давності у три роки. Просив відмовити у позовних вимогах. Крім того, 15.10.2025 року відповідачем було надано до суду пояснення (а.с.95-96), в яких зазначає про те, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Вказує про те, що як вбачається з наданої позивачем виписки по картковому рахунку, незважаючи на відсутність погодження між сторонами у визначеній законом формі істотних умов договору щодо нарахування та розміру процентів за користування кредитом, позивачем здійснювалось нарахування та списання відсотків, що не відповідає положенням ч.1 ст.1048 ЦК України (на рівні облікової ставки НБУ), а у збільшеному розмірі 37,2% (поточна ставка) за рахунок коштів, внесених відповідачем в рахунок погашення заборгованості. Як вбачається з розрахунку, відповідачу була встановлена процентна ставка у розмірі 37,2% на поточну заборгованість та 37,2% на прострочену заборгованість. При підписанні Анкети заяви, таких умов, як встановлення процентної ставки у розмірі 37,2% на поточну заборгованість не було вказано. Про збільшення процентної ставки у розмірі 37,2 % позивач його не повідомляв. Таким чином, при розрахунку суми заборгованості за Анкетою - заявою від 19.11.2021 року необхідно врахувати, не містить визначення домовленості сторін про збільшення відсотків. Крім того, у виписці зазначено заборгованість починаючи тільки 27.01.2024 в розмірі 11218 грн. 12 коп., а в розрахунку - починаючи з 19.11.2021 по 27.01.2024 позивач не надав. Вказує, що заборгованості по тілу кредиту він не має. Просить відмовити у позовних вимогах. Представник відповідача адвокат Петрушанко О.Д. в судове засідання не з`явилася, повідомлялась про дату, час та місце судового засідання. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що АТ «Універсал Банк» створено проект «Monobank», в рамках якого клієнтам (фізичним особам) відкриваються поточні рахунки, спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки «Monobank». Після перевірки кредитної історії на платіжних картках «Monobank» за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту «Monobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно. Звертаючись з позовом, позивач зазначиав, що 19.11.2021 року між позивачем та відповідачем укладено договір, відповідно до якого Відповідачеві відкрита кредитна лінія і цього ж дня підписано анкету-заяву до договору про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк», в якій просив відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку (а.с.15). При цьому надана анкета-заява до договору про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк» (а.с.15) не містить дати її підписання. З її змісту вбачається, що [PERSON] звернувся до банку, де підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг, відповідно до якої просив встановити кредитний ліміт на суму, вказану у мобільному додатку, з пільговим періодом 62 дні, відсотковою ставкою 3,1% на місяць у разі виходу з пільгового періоду (п.2). У анкеті-заяві зазначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг, таблицею обчислення вартості кредиту і паспортом споживчого кредиту, тарифами, складають договір про надання банківських послуг. До анкети-заяви банком долучено Умови і правила обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank в редакції, чинній з 11 листопада 2021 року, які не містять реквізитів та підпису позичальника (а.с.26-48) та паспорт споживчого кредиту Чорної картки monobank (а.с.49-51). Згідно з довідкою від 17.03.2025 року [PERSON] відкрито поточний рахунок № [NUMBER] та встановлено по поточному рахунку № [NUMBER] кредитний ліміт у розмірі 15000 грн. (а.с.14). В зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих кредитних зобов`язань, банк станом на 03.03.2025 обрахував розмір заборгованості та визначив її в сумі 16291,09 грн., вказавши при цьому, що заборгованість складається з тіла кредиту. Так, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19 листопада 2021 року, укладеним між банком та відповідачем, станом на 03 березня 2025 року заборгованість [PERSON] за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 16291,09 грн (а.с.12-13). Звертаючись з позовом про стягнення заборгованості, АТ «Універсал Банк» посилалося на невиконання позичальником умов кредитного договору щодо повернення у встановлений строк грошових коштів. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач просив застосувати позовну давність та зазначав про те, що незважаючи на відсутність погодження між сторонами у визначеній законом формі істотних умов договору щодо нарахування та розміру процентів за користування кредитом, позивачем здійснювалось нарахування та списання відсотків, що не відповідає положенням ч.1 ст.1048 ЦК України (на рівні облікової ставки НБУ), а у збільшеному розмірі 37,2% (поточна ставка) за рахунок коштів, внесених відповідачем в рахунок погашення заборгованості. А також на те, що він не має заборгованості за тілом кредиту. Статтями\~526,\~530 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11, частини другої статті\~509\~ЦК України підставами виникнення зобов`язань є договори та інші правочини. Згідно зі статтями\~626,\~627 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір (оферту), відповіді про прийняття цієї пропозиції (акцепту), яка має бути повною і безумовною (статті 640-642 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті\~1054,\~1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Положеннями\~статті 204 ЦК України\~закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010). На доведення факту укладення кредитного договору позивачем надано суду Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, яка містить підписи представника банку та позичальника зі світлокопіями його паспорту та ІПН, а також печатку Monobank ПАТ «Універсал Банк», що свідчить про дотримання сторонами письмової форми кредитного договору. Згідно із абзацом другим частини другої\~статті 639 ЦК України\~договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні регламентовані\~Законом України «Про електронну комерцію», який визначає порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, а також права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно зі статтею 3 цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин 3-6, 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах №524/5556/19 від 12.01.2021, №234/7159/20 від 10.06.2021. Із\~матеріалів справи убачається, що відповідач з метою отримання банківських послуг на офіційному веб-сайті АТ «Універсал Банк» заповнив і підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Разом з тим, суд зазначає, що така анкета-заява не містить дати її підписання (а.с.15). Підпис анкети-заяви здійснений позичальником за допомогою аналогу власноручного підпису, тобто, факсимільного відтворення власного підпису за допомогою засобів електронного копіювання. Указана Анкета-заява в такому ж порядку, факсимільне відтворення підпису, підписана представником банку, який здійснив ідентифікацію та верифікацію клієнта. Анкета-заява містить детальну інформацію щодо особи позичальника, а також копії сторінок паспорту та ідентифікаційного коду, які скопійовані ним та надані до анкети в електронному вигляді, з проханням відкрити поточний рахунок у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в додатку відповідно до умов договору та наведених нижче умов. Відповідачем не заперечується факт звернення до банку, отримання кредитних коштів та користування ними. Заперечуючи проти нарахованого банком розміру заборгованості, сторона відповідача зазначала, що при укладенні кредитного договору сторони не узгоджували розмір відсотків, тому сплачені позичальником кошти на погашення кредиту мали зараховуватися банком на погашення тіла кредиту, а не відсотків. Відхиляючи такі доводи відповідача, суд звертає увагу на те, що в підписаній анкеті-заяві банк та [PERSON] узгодили відсоткову ставку, яка становить 3,1% на місяць після закінчення з пільгового періоду, який за домовленістю сторін становив 62 дні. Тобто в разі не повернення в зазначений пільговий період отриманих коштів, банк починає нараховувати на залишок таких коштів відсотки, розмір яких складає 3,1 % на місяць (що відповідає 37,2% річних). За вказаних обставин не заслуговує на увагу твердження відповідача про те, що він не мав сплачувати відсотки, які, на його думку, не були передбачені умовами договору. Разом з тим, відповідач також посилається на відсутність у нього заборгованості за тілом кредиту, оскільки він погашав заборгованість за кредитом, а також просив застосувати строк позовної давності. Стосовно заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Так, в розрахунку заборгованості зазначено, що останнє внесення відповідачем коштів за наданим кредитом в сумі 3250 грн відбулося 02.08.2024 (а.с.13). Так як [PERSON] вносив кошти на свій поточний рахунок для погашення кредиту, то позовна давність переривалася у зв`язку з вчиненням ним дій про визнання боргу. Перевіряючи же вимоги позивача про наявність заборгованості за кредитним договором відповідача та її розмір, суд зазначає таке. Позивачем до матеріалів справи долучено: розрахунок заборгованості (а.с. 12-13), довідку про розмір встановленого кредитного ліміту (а.с.14), покрокову інструкцію активації картки та підписання УЕП Умов і правил (а.с.18-25), копію Умов і правил обслуговування рахунків фізичної особи, (а.с. 26-51); роздруківку паспорту споживчого кредиту чорної картки monobank (а.с. 52-53), завірену позивачем копію паспорта відповідача (а.с. 16,17); банківську ліцензію №92 від 10.10.2011 (а.с. 58); виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо АТ «Універсал Банк» (а.с. 57); витяг зі статуту АТ «Універсал Банк» (а.с. 55-56). Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76,77 ЦПК України). Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Так, позивач в позовній заяві зазначає, що на підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 15000 грн. При цьому надана анкета-заява до договору про надання банківських послуг не містить ані розмір кредитного ліміту, ані дати підписання такої анкети (а.с.15). В даній анкеті-заяві [PERSON] просив відкрити йому поточний рахунок та встановити кредитний ліміт на суму, визначену у мобільному додатку. У долученому до матеріалів справи паспорті споживчого кредиту зазначено, що ліміт кредиту становить від 0 грн до 500 000 грн (в залежності від суми, яка погоджена у заявці на кредит та відображена у мобільному застосунку) (а.с.49). Таким чином, позивачем не доведено, що під час укладення сторонами кредитного договору вони обумовили розмір кредитного ліміту. Крім того, позивачем не підтверджено жодними доказами видачу кредитного ліміту у розмірі 15000 грн. Надану довідку про розмір встановленого кредиту від 17.03.2025 року про те, що розмір кредитного ліміту по поточному рахунку № [NUMBER] , відкритого [PERSON] шляхом підписання Анкети-заяви від 19.11.2021 року, становить 15000 грн, суд вважає неналежним доказом, оскільки надана Анкета-заява до договору про надання банківських послуг [PERSON] (а.с.15) не містить дати її підписання, а виписка по картковому ранку №26205318514646 надана не була, що позбавляє суд можливості переконатися в тому, що довідка про розмір встановленого кредиту в сумі 15000 грн стосується саме даного кредиту. На підтвердження же наявності заборгованості за кредитним договором відповідача та її розміру позивачем наданий розрахунок кредитної заборгованості за договором від 19.11.2021 (а.с. 12-13), який не є належним доказом як отримання та використання відповідачем кредитних котів, так й розміру заборгованості, яку позивач просив стягнути з відповідача. Такий розрахунок не надає можливості перевірити чи видавалися відповідачу кредитні кошти, в зазначеному в позові розмірі, чи виникла вказана позивачем заборгованість саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору, також неможливо встановити, які саме умови цього договору могли бути порушені відповідачем, які саме суми надходили відповідачу, які ним були витрачені та які повернуті. Також суд звертає увагу, що такий розрахунок заборгованості складений за період з 27.01.2024 року по 03.03.2025 року, в той час, як позивач зазначає, що договір між сторонами був укладений 19.11.2021 року. В наданому розрахунку заборгованості відсутня загальна сума надходжень (зарахувань) на рахунок відповідача за період з 19.11.2021 по 03.03.2025 та сума витрат\~за такий період, що позбавляє суд можливості встановити суму заборгованості за фактично витрачені і повернуті кредитні кошти, враховуючи й те, що, виходячи з наданого розрахунку, відповідач здійснював погашення кредиту (а.с.12-13). Окрім того суд зазаначає, що вказуючи в позовній заяві про видачу кредитних коштів в сумі 15000 грн., банк просить стягнути тіло кредиту в сумі 16291,09 грн, що є суперечливим, оскільки заборгованість по тілу кредиту не може бути більше самого тіла кредиту, та може включати відсотки чи інші платежі, про стягнення яких не було заявлено позивачем. Доказів збільшення кредитного ліміту також не було надано. Скупність зазначених вище обставин унеможливлює ухвалення у справі рішення про задоволення позовних вимог про стягнення тіла кредиту. Так, суд зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75. Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі №200/5647/18, від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц, від 26.05.2021 у справі №204/2972/20, від 13.10.2021 у справі №209/3046/20. Суд звертає увагу на те, що у даній справі на підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності у відповідача заборгованості за кредитом, позивач мав можливість додати до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника, на підставі якої як суд мав би можливість перевірити розмір кредитної заборгованості. Проте, під час розгляду справи позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком, в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок із зазначенням конкретного розміру заборгованості є документом, що створений самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, у тому числі постановленої до стягнення. При тому, що доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком, факту видачі кредиту в розмірі 15000 грн (встановлення кредитного ліміту у зазначеному розмірі), а також наявності заборгованості відповідача за кредитом та її розмір, враховуючи, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. За відсутності інших доказів, зокрема, відсутність виписки за картковим рахунком відповідача, розрахунок заборгованості, наявний в матеріалах справи, не може підтверджувати наявність у відповідача заборгованості та її розміру перед банком.\~ Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed