Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

20 серпня 2025 року до суду надійшла направлена 19.08.2025 через систему «Електронний суд» позовна заява ТОВ «Сучасний факторинг» (далі: позивач) до [PERSON] (далі: відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №10200923207 від 17.12.2020 у розмірі 11\~108,23 грн., з яких: 6\~164,60 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4\~943,63 грн. заборгованість за комісією. Також просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в сумі 6\~500 грн. В обґрунтування заявленої позовної вимоги позивач посилався на укладення 11.08.2019 між ним та відповідачем кредитного договору №10190525426, відповідно до умов якого, останній отримав кредит у розмірі 15\~693,10 грн. із зобов`язанням повернути протягом 24 календарних місяців, сплатою відсотків та місячної комісії, порушення відповідачем умов договору, що змусило його вернутися до суду з даним позовом. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. До судового засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, з`явились. Представник позивача розгляд справи просив здійснювати за своєї відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач причину неявки не сповістив. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави, передбачені ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи судом не встановлені. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, ч.2 ст.191 ЦПК України разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на повторну неявку відповідача до судового засідання, відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Одночасно суд зазначає, що розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості повідомлення про явку в суд не є порушенням ст.129 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини: 17.12.2020 між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір №10200923207 на наступних умовах: сума кредиту - 15 693,10 грн.; строк користування 12 міс.; мета споживчі цілі; процентна ставка фіксована, 0,01 % річних; загальні витрати за кредитом - 8 475,13 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту - 24 168.23 грн.; реальна річна процентна ставка, відсотків річних - 60,81 %; щомісячна комісія за управління кредитом - 4,5% від суми кредиту; розмір щомісячного платежу по погашенню тіла кредиту та плати за користування кредитом становить 2014,08 грн., з моменту укладення кредитного договору до 17.12.2021 включно. Також вищезазначеним договором передбачено сплату штрафу у розмірі 627,72 грн. за повне або часткове прострочення чергового платежу, за кожний випадок прострочення. Між позивачем та відповідачем узгоджений графік платежів та основні умови кредитування, що підтверджується Додатком №1 до кредитного договору. Також відповідачем підписаний паспорт споживчого кредиту. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача станом на 22.07.2025 становить 11 108,23 грн., з яких: 6 164,60 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4 943,63 грн. заборгованість за комісією. Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд висновує: Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що передбачено ч.ст.2 ЦПК України. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст.526, ст.530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором за відповідачем утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6 164,60 грн. На час розгляду справи судом відповідачем не надані жодні дані, які б свідчили про погашення заборгованості за тілом кредиту у добровільному порядку. Враховуючи, що отримані кредитні кошти у добровільному порядку відповідачем не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6 164,60 грн. Щодо стягнення заборгованості за комісією у розмірі 4 943,63 грн. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 (справа №204/224/21) дійшов висновку, що якщо у кредитному договорі не зазначений перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) і які не узгоджені зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до ч.1 та ч.2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2024 у справі №753/25744/21). Оскільки, в кредитному договорі не обумовлений перелік послуг за які позичальник повинен сплачувати комісію, то таку умову кредитного договору слід вважати нікчемною та такою, яка суперечить Закону України «Про споживче кредитування» і Закону України «Про захист прав споживачів». З урахуванням вищенаведеного позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову становить - 11\~108,23 грн., з яких задоволено 6\~164,60 грн. При зверненні з до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог у розмірі 1\~344,33 грн. Щодо витрат на правову допомогу в сумі 6\~500 грн. Згідно із ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, які відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому сам факт оплати таких послуг не є обов`язковою передумовою можливості відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у разі якщо стороною, на користь якої ухвалено рішення суду, подано необхідні докази, які підтверджують надання відповідних послуг щодо розгляду конкретної судової справи (постанова ВС від 28.09.2021 у справі № 160/12268/19). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України). Разом з тим, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial