Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

20.01.2025 [PERSON] подала позовну заяву до Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області, в якій просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що спірний будинок належав до колгоспного двору, головою якого була [PERSON] , а членами його [PERSON] , та [PERSON] . Вказує, що вона є спадкоємцем до майна [PERSON] , оскільки остання залишила на випадок своєї смерті заповіт на її ім`я. А оскільки [PERSON] успадкувала також і частки у спірному будинку, які належали [PERSON] та [PERSON] , то до позивачки повинен перейти будинок у повному обсязі. Водночас, вона не може успадкувати таке майно в нотаріальному порядку, оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою суду від 20.01.2025 відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 02.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, а також витребувано у нотаріуса копії спадкових справ. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак її представниця адвокат Білик Р.О. через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача Кам`янка-Бузької міської ради Львівської області в судове засідання також не з`явилася, однак на адресу суду надійшла заява представниці [PERSON] у якій вона просить суд справу розглядати без участі представника міської ради, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності від 28.02.1990, будинковолодіння [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с. 21). Довідкою КП ЛОР «Шептицьке МБТІ» від 27.12.2024 №6639 стверджується, що станом на 31.12.2012 житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] (а.с. 36). Як видно з витягу з погосподарської книги №1 за 1986-1990 роки [ADDRESS] станом на 28.02.1990, таке господарство відносилося до суспільної групи господарства колгоспний двір, в якому проживали і були зареєстровані [PERSON] , голова двору та [PERSON] , [PERSON] (а.с. 31). За правилами ст. 120 ЦК УРСР(у редакції 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. У відповідності до ч. 2ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20«Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. З огляду на зазначене вище, судом встановлено що станом на 15 квітня 1991 року спірний будинок належав до суспільної групи колгоспний двір і його членами були [PERSON] (голова двору), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), а отже їм належало по 1/3 частині даного будинку. Судом також встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що доводиться копією свідоцтва про його смерть (а.с. 14), а [INFO] померла [PERSON] , що доводиться копією свідоцтва про її смерть (а.с. 13). З спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] видно, що єдиним спадкоємцем до майна [PERSON] є його дружина [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.10.2003. А як видно з копії заповіту від 07.12.2012 [PERSON] вона заповіла усе своє майно позивачці [PERSON] (а.с. 28). Також, як видно з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.12.2022 позивачка є єдиним спадкоємцем до майна [PERSON] (а.с. 30). Однак, під час звернення до приватного нотаріуса Робак Л.А., позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що майно належить до колгоспного двору і немає розподілу часток між його членами (а.с. 34). Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. А згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З огляду на те, що спадкоємиця позивачки [PERSON] заповіла усе своє майно позивачці, а їй на момент смерті належала 1/3 частина у спірному будинку як члену колгоспного двору, а також 1/3 частина як спадкоємцю її чоловіка [PERSON] , то до позивачки у порядку спадкування повинно перейти 2/3 частини спірного будинку. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. А відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, як вказано у п. 3.3. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Беручи до уваги наведені вище обставини справи та те, що позивачка позбавлена в позасудовому порядку на оформлення спадкових прав, то суд дійшов висновку, що за нею необхідно визнати право власності на 2/3 частини у майні колишнього колгоспного двору. Проте, суд під час розгляду справи не віднайшов підстав для задоволення позовної вимоги позивачки про визнання за нею права власності на 1/3 частину спірного будинку, що належала померлій [INFO] [PERSON] (а.с. 15). Так, як видно з листа Кам`янка-Бузької ДНК від 07.07.2025 спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена. Водночас, суду не надано будь-яких доказів того, що покійна [PERSON] заповіла своє майно позивачці чи її спадкодавцям, або що такі особи мали право на спадкування та прийняли спадщину у встановленому законом порядку, який діяв на момент відкриття спадщини. За таких умов, у задоволенні позовних вимог позивачки у цій частині необхідно відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed