Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

У вересні 2025 року представник позивача АТ «Акцент-Банк» звернувся до Подільського районного суду міста Києва із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 22.03.2023 між сторонами було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом строком на 240 місяців з правом автоматичного продовження, а також відповідачу було видано платіжну картку. Також відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «АТБ», який містить основні умови кредитування. Крім того, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом із умовами та правилами і тарифами, які викладені на банківському сайті, складають між нею та банком кредитний договір. Позивач зазначає, що банк виконав свої зобов`язання за укладеним договором та надав відповідачу у користування кредитні кошти у запитуваному розмірі, однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 15.07.2025 у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в сумі 24 242,85 грн, з яких: 17 314,02 грн - заборгованість за наданим тілом кредиту, 6 928,83 грн - заборгованість по процентам. Посилаючись на викладене, а також враховуючи те, що відповідач належним чином умови кредитного договору не виконує та заборгованість не погашає, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та просить суд стягнути з відповідача на користь банку зазначену суму заборгованості та судовий збір. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2025, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д. Ухвалою судді Подільського районного суду від 23.09.2025, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, та як вбачається з матеріалів позовної заяви, останній, просить справу слухати у його відсутність та в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом надсилання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомила, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалась. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011, згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаною в матеріалах справи (зокрема позовній заяві), яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, а тому суд, враховуючи згоду сторони позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, та вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 22.03.2023 між сторонами було укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом строком на 240 місяців з правом автоматичного продовження, а також відповідачу було видано платіжну картку. Крім того, в цей же день, відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту «Кредитна картка «АТБ», який містить основні умови кредитування. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява та паспорт разом із умовами, правилами і тарифами, які викладені на банківському сайті, складають між нею та банком кредитний договір. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позивач вказує, що відповідач не сплачує своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою про рух коштів за рахунком, у зв`язку з чим, станом на 15.07.2025 у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в сумі 24 242,85 грн, з яких: 17 314,02 грн - заборгованість за наданим тілом кредиту, 6 928,83 грн - заборгованість по процентам. Відповідачем зазначений розрахунок жодними доказами не спростований та доказів на підтвердження належного виконання умов договору з боку відповідача суду надано не було. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 24 242,85 грн, - є правомірними та підлягають задоволенню, оскільки, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, що знайшло своє відображення у розрахунку заборгованості, наданого АТ «А-Банк» та не спростовано стороною відповідача в ході розгляду справи. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» повернуті не в повному обсязі, а також вимоги ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. За таких обставин, враховуючи порушення відповідачем умов договору, а також відсутність будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідача кредитної заборгованості підлягає судовому захисту, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованим та таким, що підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджений судовий збір в сумі 2 422,40 грн.

Outcome: approved