Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-19 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Донецької обласної прокуратури, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа: Перша Слов`янська державна нотаріальна контора, Третя Краматорська державна нотаріальна контора про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги обґрунтувала тим, що він є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] за кадастровим номером 1414100000:01:014:0817, реєстраційний номер земельної ділянки: 6066, на підставі договору дарування земельної ділянки, посвідченого 23.10.2007 р. приватним нотаріусом Паращук О.А., номер у реєстрі нотаріальних дій: 5061 та витягом з державного реєстру правочинів №4820413 від 23.10.2007 р. Згідно вказаного договору, [PERSON] (який є батьком заявника) подарував, а [PERSON] прийняв у дар земельну ділянку, загальною площею 0.0600 гектарів, передану для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , у межах: А-Б - зем. ділянка [ADDRESS] , Б-В- зем. ділянка [ADDRESS] , В-Г - вул. Связі, Г-А- зем. ділянка [ADDRESS] . Відчужувана земельна ділянка належить Дарувальнику на підставі державного акту на право приватної власності на землю 1 ДН № 041066, виданого Слов`янською міською Радою 15 грудня 1999 року, на підставі рішення виконкому Слов`янської міської Ради 15.12.99р. № 535/1, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №6066, кадастровий номер земельної ділянки: 1414100000:01:014:0817. Також, позивач на підставі вище зазначеного договору дарування отримав державний акт серії ЯЕ №722969 від 09.10.2008р. про право приватної власності на дану земельну ділянку. 01.08.2025 р. позивач звернувся до нотаріуса для укладання договору купівлі продажу вказаної земельної ділянки, але нотаріус йому повідомив, що вказана земельна ділянка знаходиться під обтяженням арештом нерухомого майна, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 437869860 від 01.08.2025 р. З даного документу вбачається, що за реєстраційним номером запису 7507557 від 04.07.2008 р. реєстратором - Першою Слов`янською державною нотаріальною конторою, 84100, Донецька обл., Краматорський р-н, м. Слов`янськ, вул. Центральна, 31, (06262) 2-31-38 на підставі постанови Слідчого управління ГУ МВС України а Донецькій області №67-2146 від 23.06.2008 р. внесені обтяження щодо земельної ділянки, яка розташована за адресою : [ADDRESS] власником якої є [PERSON] у вигляді арешту нерухомого майна. Крім того, за реєстраційним номером запису 7523718 від 08.07.2008р. реєстратором Третьою Краматорською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н від 23.06.2008р., винесеної слідчим по особливо важливим справам СУ прокуратури Донецької області Перуновим В.А. внесені обтяження у вигляді арешту нерухомого майна щодо земельної ділянки, яка розташована за адресою : [ADDRESS] власником якої зазначено [PERSON] . У той же час, при розгляді питання про арешт вказаної земельної ділянки позивач присутнім не був, з огляду на несповіщення його стосовно вказаного факту з боку ініціаторів арешту. Також, власником вказаної земельної ділянки з 23.10.2007р. (з моменту державної реєстрації права власності) був громадянин [PERSON] , що підтверджується вище зазначеними правовстановлюючими документами, а тому вважає, що обтяження, що внесено до реєстру за реєстраційним номером запису 7507557 від 04.07.2008р. та обтяження, яке внесено до реєстру за реєстраційним номером запису 7523718 від 08.07.2008р. є неправомірними, оскільки на час внесення цих відомостей вказана вище земельна ділянка не належала на праві власності [PERSON] , а належала іншому власнику. Крім того, як встановлено в процесі адвокатської перевірки, гр.-н [PERSON] вироком Слов`янського міського суду від 29.12.2008р., винесеним по справі №1-776-08 був визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.368 Кримінального кодексу України до 5 років ув`язнення, з позбавленням права займати адміністративно господарські та організаційно розпорядчі посади в будь-яких організаціях, установах, підприємствах, незалежно від форми власності, протягом трьох років, без конфіскації майна. У відповідності зі ст.75 Кримінального кодексу України, [PERSON] був звільнений від відбування вказаного покарання з іспитовим строком на 2 роки, із застосуванням до нього положень ст.76 КК України. Отже, згідно винесеного Слов`янським міськім судом вироку від 29.12.2008р. по справі №1-776-08, конфіскація майна як додаткова міра покарання до засудженого [PERSON] не застосовувалась. При цьому, в процесі судового розгляду справи з боку суду питання щодо скасування арешту нерухомого майна вирішено не було. Враховуючи вищенаведене, вважає, що наявність на теперішній час обтяження у вигляді арешту нерухомого майна - земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , внесеного реєстраторами на підставі постанови Слідчого управління ГУ МВС України в Донецькій області №67-2146 від 23.06.2008р. та на підставі постанови б/н від 23.06.2008р., винесеної слідчим по особливо важливим справам СУ прокуратури Донецької області Перуновим В.А. є безпідставним та неправомірним, та таким, яке порушує права та інтереси [PERSON] як власника нерухомого майна . У зв`язку з викладеним, оскільки позивач бажає на теперішній час продати належне йому нерухоме майно, проте через наявність арешту накладеного на майно він позбавлений можливості це зробити, це порушує його право власності, а тому він звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. Тому, просить суд припинити обтяження, а саме арешт, що зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 04.07.2008р. за реєстраційним номером обтяження: 7507557, внесений до реєстру на підставі постанови Слідчого управління ГУ МВС України а Донецькій області №67-2146 від 23.06.2008р. та арешт, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 08.07.2008р. за реєстраційним номером обтяження: 7523718, внесений до реєстру на підставі постанови б/н від 23.06.2008р. слідчого по особливо важливим справам СУ прокуратури Донецької області [PERSON] на нерухоме майно, а саме земельну ділянку, належну [PERSON] , РНКОПП № [NUMBER] , загальною площею 0.0600 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] за кадастровим номером 1414100000:01:014:0817, реєстраційний номер земельної ділянки: 6066. \~В судове засідання позивач та її представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте направили на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, в яких заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх у повному обсязі. \~Представник відповідача - Головного управління національної поліції в Донецькій області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Надав до сулу відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування якого зазначив, що згідно з додатком № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» (далі Постанова КМУ № 730), серед іншого, Головне управління Національної поліції в Донецькій області утворено як юридичну особу публічного права. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухомість, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, підставою обтяження належного позивачеві нерухомого майна зазначено: «постанова, 67-2146, 23.06.2008, Слідче управління ГУ МВС України в Донецькій області» тобто співробітником слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України. Співробітник, який наклав зазначений арешт, не перебував у трудових відносинах із ГУНП в Донецькій області станом на 2008 рік, оскільки ГУНП в Донецькій області було утворено як юридичну особу 07.11.2015 року. Окремо слід зауважити, що ГУНП в Донецькій області є суб`єктом владних повноважень, але не є процесуальним суб`єктом кримінального права, що також вказує на відсутність повноважень ГУНП щодо зняття накладеного арешту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/1247/18 зазначено, що питання про скасування арешту майна має вирішуватися у кримінально-процесуальному порядку, передбаченому чинним КПК України. Таким чином, у цьому випадку застосовуються положення ст. 174 КПК України 2012 року, яка визначає, що питання скасування арешту вирішується виключно судом. У зв`язку з цим, поліція не наділена повноваженнями щодо скасування арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, оскільки такі рішення належать виключно до компетенції суду. Таким чином, органи поліції не є уповноваженими суб`єктами для скасування накладених раніше арештів, навіть якщо вони були накладені слідчим за старим КПК. Просять суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 08.09.2025\~року представник\~позивача надав\~до суду\~відповідь на\~відзив відповідача Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому зазначив, що доводи, викладені у відзиву не визнає повністю. Щодо даних доводів зазначає наступне, відповідач посилаючись на підставу обтяження належного позивачеві нерухомого майна - постанову, 67-2146, 23.06.2008, винесену Слідчим управління ГУ МВС України в Донецькій області, робить висновок, що арешт накладено співробітником слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України. Однак при цьому належного відповідача в даному випадку представник чомусь не зазначає. Тому, вважає, що представник відповідача в даному випадку питається ввести суд в оману, оскільки забуває добавити до статусу особи, яка на той час виносила спірну постанову про арешт майна те, що він являвся співробітником слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, а не просто співробітником слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України. Згідно з додатком № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» (далі Постанова КМУ № 730), серед іншого, утворено Головне управління Національної поліції в Донецькій області. Водночас, згідно з Додатком №2 до вказаної постанови, визначено перелік територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, що ліквідуються, серед яких зазначено: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, де працювала особа, яка виносила постанову №67-2146 від 23.06.2008р. Отже, на даний час згідно зазначеної постанови, замість Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, куди відповідно до структури, входило слідче управління ГУ МВС України в Донецькій області, було утворено Головне управління Національної поліції в Донецькій області, куди на даний час відповідно до його структури, входить за аналогічним кодом ЕДРПОУ 40109058 слідче управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області (яке утворено замість слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області), що підтверджується організаційною структурою ГУНП у Донецькій області, яка є в вільному доступі в мережі Інтернет. Крім того, з тексту відзиву вбачається, що представник відповідача, перераховуючи в них різні норми Закону та посилаючись на постанови Верховного Суду, доходить до висновку, що зняття арешту з майна можливе лише за умови подання відповідної мотивованої заяви заінтересованою особою до суду, який з урахуванням усіх обставин справи, вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для скасування арешту. Однак, будь яких контр аргументів відносно наведених в позовної заяві обставин та висновків відповідач не зазначає. В чому саме полягає відсутність підстав для задоволення позову він також не визначає, у зв`язку з чим представник позивача не має можливості надати цим висновкам відповідну правову оцінку. Враховуючи наведене, доводи представника відповідача не заслуговують уваги суду, оскільки є безпідставними та не обґрунтованими. 09.09.2025 року представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Донецькій області, надав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідь на відзив є необґрунтованою, з наступних підстав. Згідно із додатком № 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» (далі Постанова КМУ № 730), серед іншого, Головне управління Національної поліції в Донецькій області утворено як юридичну особу публічного права Національної поліції України, а згідно із додатком № 2 Постанови КМУ № 730, серед іншого, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області ліквідовано як юридичну особу публічного права Міністерства внутрішніх справ України. Слід зауважити, що Постановою КМУ № 730 не визначено правонаступництво юридичної особи ГУ МВС України в Донецькій області. Також, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ГУ МВС України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 08592158), станом на 04.11.2024, не ліквідовано, а перебуває в стані припинення. Тобто позовні вимоги стосовно звільнення майна з-під арешту, який накладено 23.06.2008 співробітником слідчого управління ГУ МВС України в Донецькій області, саме до Головного управління Національної поліції в Донецькій області є безпідставними, оскільки юридична особа ГУ МВС України в Донецькій області, станом на 04.11.2024, не ліквідована та самостійно відповідає за свої фінансові та інші зобов`язання. Просить суд відмовити в задоволені позовних вимог. Представник відповідача - Донецької обласної прокуратури в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Надав до сулу відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вироком Слов`янського міського суду від 29.12.2008, винесеним у справі № 1-776-08 [PERSON] визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 368 КК України до 5 років ув`язнення з позбавленням права займати адміністративно-господарські та організаційно розпорядчі посади в будь-яких організаціях, установах, підприємствах, незалежно від форми власності, протягом трьох років без конфіскації майна. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, із застосуванням до нього положень ст. 76 КК України. У зв`язку із захопленням адміністративної будівлі обласної прокуратури у місті Донецьку у 2014 році незаконними збройними формуваннями, документи, що стали підставами для накладення арешту на спірну земельну ділянку втрачені, надати їх до суду неможливо. Враховуючи, що вироком у справі за обвинуваченням [PERSON] додаткове покарання у виді конфіскації майна не застосовувалося, накладений в рамках кримінальної справи арешт на майно [PERSON] , а також іншої особи, яка доведе своє право власності, та відсутність підстав для обтяжень, підлягає припиненню. З огляду на те, що розгляд цієї справи не впливає на обов`язки та права Донецької обласної прокуратури, просять розгляд справи провести без участі їх представника. Представник відповідача - Головного управління\~Міністерства внутрішніх\~справ України\~в Донецькій\~області в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Надав до сулу відзив на позовну заяву, в якому не визнає позовні вимоги повністю, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» (далі Постанова КМУ № 730) ліквідовано територіальні органи МВС України та скасовано їхні штати, зокрема й ГУМВ України у Донецькій області. У зв`язку з викладеним, у ГУМВС України в Донецькій області визначено членів ліквідаційної комісії, які наділені повноваженнями щодо управління справами юридичної особи та, відповідно до ЦПК України, вживають заходів з її ліквідації. Водночас ліквідаційна комісія і цілому та її члени окремо не наділені процесуальними повноваженнями в розумінні кримінально-процесуального законодавства. Таким чином, станом на теперішній час у ГУМВС України в Донецькій області відсутні особи, які наділені повноваженнями слідчого. Враховуючи вищевикладене, ГУМВС України в Донецькій області в цілому, а також члени її ліквідаційної комісії, позбавлені можливості вирішувати питання щодо зняття арешту з майна. Звертають увагу, що на момент накладення арешту в 2008 році слідчі органи керувалися положенням КПК України 1960 року, відповідно до якого слідчий мав повноваження самостійно ухвалювати рішення про арешт майна в межах кримінального провадження. Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах кримінальної справи- або одночасно з винесенням постанови про її закриття (ч. 1 ст. 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (ч. 6 ст. 126). Кримінальна справа № 67-2146 за ч. 2 ст. 386 КК України, у межах якої було накладено арешт, 30.07.2008 була направлена до суду з обвинувальним висновком. Тобто, слідчий СУ ГУМВС України в Донецькій області не мав процесуального права на зняття арешту з майна, починаючи з 30.07.2008. Враховуючи викладене, питання зняття арешту з майна, накладеного в межах кримінального провадження, підлягає розгляду в кримінальному, а не цивільному судочинстві. Позов, поданий у порядку цивільного судочинства, суперечить вимогам ст. 174 КПК України та судовій практиці. Отже, будь-яке рішення про скасування арешту має прийматися виключно у кримінальному судочинстві та у встановленому процесуальному порядку. ГУМВС України в Донецькій області не має процесуальних повноважень щодо прийняття рішень про зняття арешту з майна, оскільки такі рішення належать виключно до компетенції суду. Просить суд відмовити в задоволені позовних вимог. \~30.09.2025\~року представник\~позивача надав\~до суду\~відповідь на\~відзив відповідача Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, в якому зазначив, що доводи, викладені у відзиву не визнає повністю. Щодо даних доводів зазначає наступне, як встановлено в процесі адвокатської перевірки, за реєстраційним номером запису 7507557 від 04.07.2008р. на підставі постанови Слідчого управління ГУ МВС України а Донецькій області №67-2146 від 23.06.2008р. до Державного реєстру обтяжень внесені обтяження щодо земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] власником якої є [PERSON] у вигляді арешту нерухомого майна. Також, за реєстраційним номером запису 7523718 від 08.07.2008р. на підставі постанови б/н від 23.06.2008р., винесеної слідчим по особливо важливим справам СУ прокуратури Донецької області Перуновим В.А. внесені обтяження у вигляді арешту нерухомого майна щодо вказаної земельної ділянки. Отже, вище вказані обтяження були внесені відповідачами на земельну ділянку, яка не належала на праві власності фігуранту кримінальної справи №67-2146 [PERSON] , а належала на час внесення обтяжень та на даний час на праві власності іншої особі, яка не має ніякого відношення до вказаної кримінальної справи та яка не була її учасником [PERSON] . Згідно пункту 21 Постанови ВП ВС № 727/2878/19 від 30.06.2020р. «Щодо юрисдикції спору про звільнення майна з-під арешту», спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Отже, оскільки арешт на майно позивача, який не є учасником вище вказаної кримінальної справи, був накладений у 2008 році, тобто під час дії КПК України 1960 року, вважає, що даний позов необхідно розглядати за правилами цивільного судочинства. (аналогічний висновок викладено у п. 52 ухвали ВС від 07.09.2022 № 183/478/21). Враховуючи наведене, доводи представника відповідача не заслуговують уваги суду, оскільки є безпідставними та не обґрунтованими. Представник третьої особи - Першої слов`янської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте направив на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, заперечень та зауважень не мають. Представник третьої особи - Третьої краматорської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте направив на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, судом встановлено наступне. Згідно з договору дарування земельної ділянки від 23.10.2007 року, посвідченого нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Паращук О.А., [PERSON] (дарувальник) подарував, а [PERSON] (обдарована) прийняв в дар земельну ділянку, загальною площею 0,0600 гектарів, передану для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] , Б-В зем. Ділянка № 76 по вул. Связі, В-Г [ADDRESS] . Відчужувана земельна ділянка належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю І-ДН № 041066, виданого Слов`янською міською радою 15.12.1999 року, на підставі рішення виконкому Слов`янської міської Ради 15.12.99 р. № 535/1, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 6066, кадастровий номер земельної ділянки: 1414100000:01:014:0817. Зареєстровано в реєстрі за № 5861. Згідно з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 722969 від 09.10.2008 року, [PERSON] на підставі договору дарування від 23.10.2007 р. серії ВКА № 134080, зареєстрованого за № 5861, належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0600 га у межах згідно з планом, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29.12.2008 року, [PERSON] визнано виним за ст. 368 ч. 2 КК України, призначено покарання до 5 років ув`язнення, з позбавленням права займати адміністративно господарські та організаційно розпорядчі посади в будь-яких організаціях, установах, підприємствах, незалежно від форми власності, строком на три роки, без конфіскації майна. У відповідності зі ст.75 КК України, [PERSON] від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 2 роки, із застосуванням до нього положень ст.76 КК України. Як слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.08.2025 № 437869860 містяться відомості: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 7507557, зареєстрований 04.07.2008 Першою слов`янською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови № 67-2146 від 23.06.2008 Слідчого управління ГУ МВС України а Донецькій області, об`єкт обтяження земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] ; та арешт на рухоме майна, реєстраційний номером обтяження № 7523718, зареєстрований 08.07.2008 р. Третьою краматорською державною нотаріальною конторою, на підставі постанови про накладення арешту на майно б/н від 23.06.2008 р. слідчим по особливо важливим справам СУ прокуратури Донецької області Перуновим В.А. на нерухоме майно: земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , власник [PERSON] . Відповідно до адвокатського звернення № 258 від 05.08.2025 р., представник позивача адвокат Дейниченко В.І. звертався до керівника Донецької обласної прокуратури з вимогою зняти арешт з нерухомого майна - земельної ділянки, що розташована за адресою : [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 7523718 від 08.07.2008р., внесений реєстратором Третьою Краматорською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н від 23.06.2008р., винесеної слідчим по особливо важливим справам СУ прокуратури Донецької області Перуновим В.А. Відповідно до адвокатського звернення № 257 від 05.08.2025 р., представник позивача адвокат Дейниченко В.І. звертався до начальника ГУНП у Донецькій області з вимогою земельної ділянки, що розташована за адресою : [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 7507557 від 04.07.2008р., внесений реєстратором - Першою Слов`янською державною нотаріальною конторою на підставі постанови Слідчого управління ГУ МВС України а Донецькій області №67-2146 від 23.06.2008р. Відповідно до листа-відповіді № 301-Аз/20/02-2025 від 12.08.2025 року Головне управління національної поліції в Донецькій області зазначило, що згідно автоматизованих обліків УІАП ГУНП в Донецькій області, кримінальна справа № 67-2146 з обвинувальним вироком відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 368 КК України спрямовано до суду 30.07.2008. Відповідно до норм КПК України питання про скасування арешту з майна вирішується судом. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За положеннями Загальної декларації прав людини, кожна людина має право володіти майном як одноособово, та і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У\~статті 41 Конституції України\~закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до частини першої\~статті 15 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша\~статті 16 ЦК України). Згідно ст. 317 ЦК України\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України\~передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України\~є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном. Відповідно до\~статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим, прокурором арешту на майно [PERSON] , зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт підлягав скасуванню органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям чинного\~КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно із\~статтею 170 КПК України\~завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Після закриття чи закінчення розгляду кримінальної справи (кримінального провадження) відповідне втручання у право власності фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Такі правомірні очікування ґрунтуються на закріпленому у\~статті 3 Конституції України,\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~обов`язку держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, утверджувати й забезпечувати права і свободи та надавати людині ефективний засіб їх юридичного захисту. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та зазначала про таке. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Статтею 386 ЦК України\~встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з положеннями\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до пункту дев`ятого\~розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України\~арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Ця норма узгоджується з вимогами частини першої\~статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього\~Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. З огляду на зазначене на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми\~КПК України 1960 року. Проте положеннями цього\~Кодексу\~передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі. Шляхів виправлення помилки, допущеної слідчим, прокурором або судом у зв`язку з неприйняттям обов`язкового рішення про скасування арешту майна, після припинення кримінальної справи,\~КПК України 1960 року\~не встановлював. Згідно із\~статтею 174 КПК України\~як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба. З урахуванням цього, а також тривалого періоду часу, що минув після винесення вироку відносно [PERSON] , вирішення питання про припинення втручання у право власності [PERSON] , який не був учасником кримінального провадження, шляхом звернення до слідчого або прокурора на підставі\~КПК України 1960 року\~не буде ефективним способом захисту порушеного права. У п. 21.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) зазначено, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним\~кодексом України (далі -КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року(постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України\~2012\~року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Позивач обґрунтовує порушення свого права тим, що у встановленому законом порядку він, як власник земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , не може вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Слід зазначити, що з вироку Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29.12.2008 року, не вбачається, що земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , була об`єктом протиправної діяльності; крім того, позивач [PERSON] не має будь-якого процесуального статусу у наведеній вище кримінальній справі, таким чином, відновлення порушеного права позивача [PERSON] можливе лише шляхом звернення до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту в порядку цивільного судочинства. Отже, наявні арешти позбавлють позивача, як законного власника нерухомого майна, можливості реалізувати право на розпорядження нерухомим майном, вчиняти щодо нього юридично значимі дії, з якими пов`язано виникнення його особистих та майнових прав. Посилання відповідача Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області щодо того, що скасування арешту з майна, накладеного відповідно до положень КПК України 1960 року, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства є безпідставними, оскільки відповідно до правових позиції викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду, згідно яких юрисдикційна підсудність справ щодо зняття арешту з майна, накладеного в рамках кримінального провадження залишається не змінною - спір має розглядатися у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, проте якщо арешт на майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, а не КПК України 2012 року, то спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Щодо посилання відповідача Головного управління Національної поліції в Донецькій області у відзиві на те, що позовні вимоги позивача до ГУНП в Донецькій області є безпідставними, оскільки юридична особа ГУ МВС України в Донецькій області не ліквідоване та самостійно відповідає за свої зобов`язання, суд зазначає наступне. Арешт на спірну земельну ділянку був накладений на підставі постанови № 67-2146 від 23.06.2008 Слідчого управління ГУ МВС України а Донецькій області. Згідно із даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ГУМВС в Донецькій області не ліквідовано, а перебуває у стадії припинення, головою комісії з припинення визначено\~Шевченко О.Ю. Таким чином, ГУНП України у Донецькій області не є правонаступником прав та обов`язків УМВС України у Донецькій області, а є окремим суб`єктом владних повноважень, має свій ідентифікаційний код юридичної особи та не створений на базі ГУ МВС України, відтак немає обов`язків щодо відновлення порушеного права позивача, тому позовні вимоги позивача до ГУНП України Донецькій області задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що позовні вимоги до Донецької обласної прокуратури, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області підлягає задоволенню, так як наявною забороною відчуження нерухомого майна порушуються права [PERSON] як власника цього майна, і в інший, крім судового захисту, спосіб він не має можливості захистити свої права. Відповідно до пункту першого частини другої\~статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.\~\~\~

Outcome: partial