Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-20 00:00:00

До суду звернулось ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. У обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.12.2020 між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладений кредитний договір № 169398 про надання фінансового кредиту, шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердив ознайомлення із умовами цього договору, розуміє, погоджується і зобов`язується їх дотримуватися. Зазначають, що ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок, умови кредитування, права, обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно п.1.2 кредитного договору первісний кредитор надає позичальнику кредит у безготівковій формі на платіжну банківську карту № [NUMBER] , зазначену позичальником на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним, виконати інші обов`язки, передбачені договором. Розмір виданого кредиту становить 1000 грн, дата надання кредиту - 29.12.2020, строк кредитування - 30 днів, стандартна процентна ставка 2,00 % в день. 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» укладений договір факторингу № 01-28/10/2021, згідно якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу № 01-28/10/2021, ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Позивач у позові зазначає, що на підтвердження виконання Товариством п. 2.4 кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку ТОВ «Профітгід» про те, що 29.12.2020 на картковий рахунок відповідача перераховані кредитні кошти в сумі 1000 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. Просили сттгути з відповідача заборгованість згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, яка станом на 13.01.2025 становить 5220 грн та складається із простроченої заборгованості по кредиту - 1000 грн та простроченої заборгованості за процентами - 4220 грн. 08.05.2025 по справі відкрите провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що надав письмову заяву. У матеріалах справи наявна заява [PERSON] (матері відповідача), зареєстрована судом за вх. №19012/25 від 12.05.2025, яка не є стороною по справі, про зупинення провадження по справі, оскільки її син [PERSON] (відповідач) перебуває на службі в Збройних Силах України із долученням копій: довідки [INFO] за вих. № 9/2895від 17.03.2025, виданої [PERSON] про те, що її син [PERSON] призваний за загальною мобілізацією до військової частини; довідки військової частини за вих. № 3963 від 11.03.2025 про те, що [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині з 26.02.2025 по дату видачі довідки. З метою забезпечення безпеки, суд у рішенні не наводить номер військової частини, її дислокацію, відомості про керівництво. 19.06.2025 представником позивача (адвокатом) Пархомчуком С.В. надана заява про стягнення із відповідача 10500 грн витрат на правничу допомогу. 19.06.2025 ухвалою суду відкладений розгляд справи у зв`язку із неявкою сторін та з метою отримання підтверджуючої інформації та/ або документів від центрального органу виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили (Міністерства оборони України). 22.07.2025, 15.09.2025, 21.10.2025 у судове засідання не з`явились учасники справи повідомлені належним чином. Відповідач неодноразово не з`являвся, про дату, місце, час розгляду повідомлений належним чином на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, згідно якого днем вручення судових повісток відповідачу є день проставлення у поштових повідомленнях відміток про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Про причини неявки відповідач суду не повідомляв, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзив не подав. Клопотань не заявляв. Відповідачем не надано доказів його перебування у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. З 11.08.2025 по 05.09.2025 суддя перебувала у щорічній відпустці. З урахуванням зазначеного, на підставі ст. ст. 280, 281, ч. 5 ст. 259 ЦПК України суд ухвалив провести на підставі наявних доказів заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими\~гл. 11\~ЦПК України. Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд приходить до наступних висновків. Долучена до заяви [PERSON] , яка не є стороною по справі, копія довідки про перебування рядового [PERSON] на військовій службі у військовій частині, не містить відомостей, що зазначена військова частина переведена на воєнний стан, [PERSON] виконує бойові завдання у зоні бойових дій тощо. Відповідачем зазначеного також не доведено та документів не надано. П.2 ч.1\~ст. 251 ЦПК України\~передбачений обов`язок суду зупинити провадження по справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Вирішуючи питання про зупинення провадження по справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України\~ суд має враховувати, зокрема чи є належні докази, що військова частина, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан, і що він виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій, унаслідок чого не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції, зокрема поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів; чи користувався відповідач правничою допомогою під час судового провадження; чи мав можливість самостійно або з допомогою представника висловитися щодо позовних вимог. Верховний Суд акцентує, що зупинення провадження має бути доцільним і мотивованим. Суд аналізує ймовірні наслідки зупинення із урахуванням суті спірних правовідносин, щоб це не призвело до безпідставного затягування строків розгляду справи (постанова Верховного Суду від 01.02.2022 по справі № 160/12705/19). Самого факту введення воєнного стану і перебування сторони на військовій службі для зупинення провадження по справі недостатньо. Сторони мають надати докази залучення особи до бойових дій, здійснення заходів з національної безпеки та оборони, переведення конкретної військової частини на воєнний стан тощо, оскільки безпідставна перерва в судовому розгляді буде порушувати право на справедливий суд, у тому числі дітей на їх належне утримання. У зв`язку із відсутністю доказів залучення відповідача безпосередньо до бойових дій, здійснення заходів з національної безпеки та оборони, переведення військової частини за місцем його служби на воєнний стан тощо, суд вважає, що зупинення провадження по справі за таких обставин, було б передчасним та порушувало б баланс інтересів сторін процесу, особливо важливими є інтереси дитини, які згідно зі ст. 3 Конвенції Організації Обєднаних Націй про права дитини мають пріоритетне значення у всіх справах, що її стосуються. З урахуванням наведеного, відсутності інформації від Міністерства Оборони України щодо перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, а також не доведення зазначених обставин відповідачем, суд не вбачає підстав для зупинення провадження по справі і приходить до висновку про розгляд справи по суті заявлених вимог. Суд звертає увагу, що відповідачу мав передбачене законодавством право реалізувати свої процесуальні права, як учасника судового розгляду, через представника. Разом з тим, клопотань від відповідача щодо поважності причин неможливості прийняття участі в судовому засіданні, зокрема і в режимі відеоконференції, поважності причин його неявки суду не надано. Так, судом установлено, що 29.12.2020 між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладений кредитний договір № 169398 про надання фінансового кредиту шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердив ознайомлення із усіма умовами цього договору, розуміє, погоджується і зобов`язується їх дотримуватися. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок, умови кредитування, права, обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно п.п. 1, 2 кредитного договору первісний кредитор надає позичальнику кредит у безготівковій формі на платіжну банківську карту № [NUMBER] , зазначену позичальником на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним, виконати інші обов`язки, передбачені кредитним договором. Розмір виданого кредиту становить 1000 грн, дата надання кредиту - 29.12.2020, строк кредитування - 30 днів, стандартна процентна ставка 2,00 % в день. Позивач у позові зазначає, що на підтвердження виконання Товариством п. 2.4 кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку ТОВ «Профітгід», згідно якої 29.12.2020 на картковий рахунок відповідача перераховані кредитні кошти в сумі 1000 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів. 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» укладений договір факторингу № 01-28/10/2021, згідно якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників. Згідно до реєстру боржників від 28.10.2021 до договору факторингу № 01-28/10/2021, ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Відповідач зобов`язання за договором не виконав, внаслідок чого станом на 13.01.2025 загальний розмір заборгованості становить 5220 грн, що складається із простроченої заборгованості по кредиту - 1000 грн та простроченої заборгованості за процентами у розмірі 4220 грн. Відповідач жодним чином не заперечував факт отримання ним у борг коштів та факт укладення договору, протилежних доказів суду не надав. Таким чином, з`ясувавши обставини на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, з`ясувавши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. ст.\~15,\~16 ЦК України\~передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (ст.ст.\~12,\~13, 81 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, що мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1\~ст.1054 ЦК України). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст.\~1048\~цього Кодексу (ч.2\~ст.1050 ЦК України). За змістом\~\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст. 207 ЦК України). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до\~ст.6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч 1\~ст. 627 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626,\~628 ЦК України). \~Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди ( ч 1\~ст 638 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч 2\~ст. 639 ЦК України). \~Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі ( абз.2 ч 2\~ст. 639 ЦК України). З аналізу наведених норм, слідує, що будь-який вид укладеного договору на підставі ЦК\~України\~може мати електронну форму та є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.\~205,\~207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 по справі № 732/670/19, від 23.03.2020 по справі № 404/502/18, від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію»\~(далі - Закон), п. 6 ч.1\~ст. 3 якого визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор являє собою алфавітно-цифрову послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію, та може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 ст.11 Закону (ч. 3\~ст 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8\~статті 11 Закону\~у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст.12 Закону, є оригіналом такого документа (ч.6\~ст. 11 Закону). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України\~"Про електронні документи та електронний документообіг",\~"Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом ( ст.611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.ст.\~610,\~611 ЦК України). У випадку порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або\~законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або\~законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1\~ст.1048 ЦК України). \~Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1049 ЦК України). З урахуванням зазначеного, судом установлені порушення відповідачем умов договору шляхом неналежного виконання взятих на себе зобов`язань. Досліджені по справі докази дають достатні підстави для висновку, що після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування. Свої договірні зобов`язання кредитодавець виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Відповідач зобов`язання у визначений договором строк не виконав, контррозрахунку суми заборгованості та процентів за користування кредитними коштами не надано. Існування заборгованості перед позивачем стверджується доданими до позову документами. Крім того, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (п. 1 ч.1\~ст. 512, ст. 514 ЦК України). З урахуванням того, що договір факторингу із додатками, підписаний сторонами, є оспорюваним правочином, а під час розгляду справи презумпція його правомірності відповідачем/ його представником не спростована. Протягом строку дії кредитного договору відповідач не звернувся до суду із заявою про розірвання кредитного договору чи визнання його (або його окремих положень) недійсним(ми). Доказів протилежного матеріали справи не містять та суду не надано. Відповідачем протилежного суду не доведено, наведені позивачем обставини та факти не спростовані. Клопотань, заяв відповідачем не заявлено, у тому числі про участь у засіданні в режимі відеоконференції. Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: ( 1) у разі задоволення позову - на відповідача; ( 2) у разі відмови в позові - на позивача; ( 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2422,40 грн судового збору, сплаченого за подання позову до суду. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 10500 грн, суд виходить з наступного. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) ( ч.8 ст.141 ЦПК). На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано до позову договір про надання правової допомоги від 29.12.2023, укладений між позивачем та адвокатом Пархомчуком С.В., акт про отримання правової допомоги, рахунок та платіжну інструкцію. З акту про отримання правової допомоги слідує, що вартість зустрічі та консультації за 1 год. складає 2000 грн, вартість підготовки та подання позовної заяви - 5000 грн за 1 год., інші заяви та клопотання, моніторинг реєстру судових рішень щодо статусу справи 3000 грн за 1 год., канцелярські витрати 500 грн, на загальну суму 10500 грн (5 год.). Під час вирішення питання стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує висновок Верховного Суду по справі\~№ 580/2610/19, що заповнення ордеру на надання правової допомоги, виготовлення копій відзивів для відповідача, оформлення поштових відправлень на адресу відповідача та суду (заповнення описів, оформлення конвертів) не є професійною правничою допомогою і не потребує спеціальних юридичних знань у галузі права. З наведених у вказаній постанові міркувань, Суд доходить висновку, що до вартості наданої правничої допомоги безпідставно включено вартість канцелярського приладдя. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України). Згідно ч. 6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так, по справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Вказаний правовий висновок викладений у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 по справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 по справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч.4 ст. 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 по справі № 922/1964/21 зроблений висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 у справі №530/259/21, від 10.04.2024 у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що поданий позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором не є унікальним за своєю суттю, тому не представляє значної складності. Крім того, позов зазначеного характеру не є поодиноким, вказує зміст договору про надання правничої допомоги, предметом якого є необмежена кількість заяв, скарг та інших документів правового характеру, а строк дії договору при цьому встановлений рік з дати підписання (29.12.2023) до 31.12.2024. Крім того, у договорі визначена стандартна ставка вартості правової допомоги 2000 грн. за одну годину, без градації в залежності від складності справи, що також вказує на типовий характер. З доданого списку поштових відправлень убачається, що аналогічні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, надіслані 85 відповідачам, що також свідчить про стандартний підхід до ведення схожих справ. Суд звертає увагу, що заявлена сума витрат на правничу допомогу складає 10500 грн, що перевищує навіть суму наявного боргу за кредитним договором, яка становить 5220,00 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про неспівмірність заявленої вартості витрат на правничу допомогу, недоцільним зарахуванням до правничоїдопомоги моніторингу реєстру судових рішень щодо статусу справи та канцелярські витрат, з урахуванням наведених вище обставни, вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню на користь позивача з 10500 грн до 3000 грн. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Outcome: approved