Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія КЕШ ТУ ГОУ" звернулося до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.11.2021 між первісним кредитором ТОВ «Займер», правонаступником якого являється ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 160520, відповідно до умов якого відповідачеві наданий кредит у розмірі 4 000,00 грн строком на 30 днів, стандартна процентна ставка 2,00 % в день. 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» був укладений договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, указаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 160520 від 02.11.2021. Станом на 31.01.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 20 880,00 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4 000,00 грн та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 16 880,00 грн. Тому, позивач просить стягнути із відповідача на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за указаним кредитним договором у розмірі 16 880,00 грн, а також судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн. Ухвалою судді від 13.06.2025 відкрито провадження в справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання свого представника не направив, у матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, був повідомлений про розгляд справи в порядку, визначеному п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується\~рекомендованим повідомленням\~про вручення\~поштового відправлення\~в матеріалах\~справи,\~та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Протягом визначеного судом строку відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав. Ураховуючи відсутність заперечень позивача, повторну неявку в судове засідання відповідача, відсутність відзиву на позов, суд ухвалив здійснювати розгляд справи в заочному порядку. Відповідно до ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст.7, ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд установив таке. 02.11.2020 між ТОВ «Займер» (первісний кредитор) та [PERSON] укладено кредитний договір № 160520. Відповідно до умов Кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту 4 000,00 грн, строк кредиту 30 днів, стандартна процентна ставка 2,00% в день. Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної картки, вказаної клієнтом. Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 09.04.2025 на картковий рахунок відповідача, указаний у кредитному договорі, 02.11.2020 було перераховано кредитні кошти в сумі 4 000,00 грн, що підтверджує видачу останньому кредитних коштів. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Додатком №1 до Договору кредиту передбачений графік платежів. Зазначений договір підписано електронним підписом відповідача, який відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що підтверджує факт погодження відповідачем умов кредитування. Відповідачем порушені умови кредитного договору, згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором станом на 10.01.2025 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 20\~0880,00 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 4\~000,00 грн та простроченої заборгованості за процентами - 16\~880,00 грн. 28.10.2021 між ТОВ "Займер" та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу №01-28/10/2021, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №\~160520 від 02.11.2020 було відступлене на користь позивача ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». За умовами договору права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору та виконання вимог щодо оплати (п.6.2.3., 7.2.). Наявними у справі платіжними дорученнями підтверджується здійснення оплати за відступлення права вимоги. Відповідно до витягу з реєстру боржників до указаного договору факторингу залишок боргу відповідача на момент відступлення прав вимоги за кредитним договором №160520 від 02.11.2020 становить 20 880,00 грн, який складається з суми заборгованості за тілом 4 000,00 грн та суми заборгованості за відсотками 16 880,00 грн. Вирішуючи спір по суті, суд застосовує такі норми законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина другої статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19; від 16.12.2020 у справі № 561/77/19. Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Законом України "Про електронну комерцію", електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини третьої статті 11 Законом України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною восьмою ст. 11 Законом України "Про електронну комерцію" встановлено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких убачається, що 02.11.2020 між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГО» та відповідачем був укладений кредитний договір № 160520 в електронній формі, умови якого кредитодавцем були виконані. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором відступлення (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п.1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника (ст. 516 ЦК України). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Проаналізувавши вищевказані норми чинного законодавства та досліджені у справі докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню. Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 000,00 грн, суд повністю задовольняє ці вимоги. Щодо стягнення заборгованості за процентами у розмірі 16 880,00 грн, суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Отже, позивач ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Як установлено судом, строк кредитування становить 30 днів, у межах якого повинні нараховуватися проценти, погоджені сторонами, загальний розмір яких становить 2\~400,00 грн, що відображено у додатку №1 до Договору (а.с.18). Тому суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню 4 000,00 грн суми позики, та 2 400,00 грн нарахованих процентів за 30 днів періоду кредитування, що разом становить 6 400,00 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн та оплати послуг правової допомоги у розмірі 10 500,00 грн. Згідно із ч. 1 ст.\~141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено позовні вимоги у розмірі 20 880,00,00 грн, які судом задоволені частково на суму 6 400,00 грн, що складає 30,65 % від ціни позову. Позивач сплатив судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. Отже, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 742,47 грн, що дорівнює 30,65 % від сплаченого судового збору. Крім того, відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивач надав: договір про надання правової допомоги від 29.12.2023; додаткову угоду №1 від 27.12.2024 до договору про надання правової допомоги від 29.12.2023; рахунок на оплату правничої допомоги та платіжну інструкцію № 39509 від 22.08.2025 про оплату правничої допомоги у розмірі 10\~500,00 грн, акт про отримання правової допомоги від 22.08.2025, довіреність та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, в частині стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з положень ч.1 ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам (30,65 %) у розмірі 3\~218,25 грн, що відповідає 30,65 % від загального розміру понесених витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial