Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-21 00:00:00

До Приморського районного суду м.Одеси 17.06.2025 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , за яким просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 15 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.03.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] ; та на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 5 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.03.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Приморського районного суду від 19.07.2022 року - розірвано. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з матір`ю, [PERSON] та знаходяться на її повному утриманні. Восени 2018 року шлюбні відносини між сторонами припинено, та до теперішнього часу проживають окремо. Вихованням та розвитком дітей позивач займається одноособово. Молодша дитина, [PERSON] , є дитиною з задовільним станом здоров`я, що відповідає її віку. Однак, у старшої з доньок, [PERSON] , по мірі дорослішання розвинувся аутистичний розлад, дитина потребує асистента вчителя, створення та оснащення ресурсної кімнати для зняття психологічного навантаження, що загалом потребує значних грошових вкладень, яких позивач не має. У віці 11 років дитина досі не розмовляє і не самоусвідомлює себе та навколишній світ, цілком та повністю залежить від оточуючих. З припиненням сімейних відносин, за усною домовленістю сторін, відповідач, з метою утримання, лікування та розвитку спільних дітей, надає позивачці матеріальну допомогу у розмірі 3\~500,00 дол.США щомісячно. Домовленість виконувалась до лютого 2022 року включно. Починаючи з січня 2020 року до лютого 2022 року на рахунок позивачки від відповідача відбуваються перекази в розмірі 3\~500,00 дол.США щомісячно, інколи суми були дещо менші, однак, в цілому, усна домовленість відповідачем виконувалась. Починаючи з березня 2022 року перекази припинились, на контакт відповідач не виходить, зв`язку з ним немає. З березня по липень 2022 року зв`язок з відповідачем був, позивачка просила відновити надання допомоги дітям, особливо старшій доньці, однак відповідач відмовив, не пояснивши при цьому, як лікувати та займатись розвитком його рідної дитини з аутистичним розладом. У зв`язку з тим, що діти постійно проживають з позивачкою, яка виховує їх, а відповідач не забезпечує дітей матеріально, [PERSON] змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Також у позові просила здійснити розподіл судових витрат. Матеріали позову суддя отримала 18.06.2025 року. До суду\~23.06.2025\~року\~та\~24.06.2025\~року\~надійшли\~відповіді з\~ВОМІРМП\~УПРЕ\~ГУ ДМС\~в\~Одеській області\~за №5188/8869\~від 19.06.2025\~року щодо\~місця реєстрації\~відповідача,\~в яких\~зазначено,\~що [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , знятий з реєстрації 01.11.2019 року. Зазначені відповіді суддя отримала 24.06.2025 року та 25.06.2025 року відповідно. Ухвалою суду від 30.06.2025 року по справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 21.07.2025 року. У судове засідання призначене на 21.07.2025 року учасники справи не з`явилися, розгляд справи відкладено на 11.09.2025 року. У судове засідання призначене на 11.09.2025 року учасники справи не з1явилися, розгляд справи відкладено на 22.10.2025 року. У судове засідання призначене на 22.10.2025 року [PERSON] не з`явилася, представник позивачки адвокат Ситнік В.О. через систему Електронний суд та на електронну адресу суду надав заяви, в яких позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, здійснити розподіл судових витрат, справу просив розглядати за відсутністю сторони позивачки. [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, відзив суду не надавав. Крім того [PERSON] у судові засідання 21.07.2025 року, 11.09.2025 року та 22.10.2025 року був викликаний через оголошення на веб-порталі судової влади України. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачки та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачкою відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачки, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 27.10.2025 року. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 05.10.2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Приморського районного суду від 19.07.2022 року розірвано. (а.с.13-15). Від шлюбу у сторін є спільні діти: донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 19.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1661; та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 06.04.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №3406 (а.с.11, 12). Шлюбні відносини сторони не підтримують значний термін, з восени 2018 року позивачка [PERSON] разом з малолітніми дітьми проживають окремо. Позивачка посилається в позові на ті обставини, що самостійно не в змозі в достатньому обсязі забезпечити дітям належний рівень життя, необхідний їм для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Також в позові зазначено, що молодша донька, [PERSON] , [INFO] , є дитиною з задовільним станом здоров`я, що відповідає її віку. Однак, у старшої доньки, [PERSON] , [INFO] , по мірі дорослішання розвинувся аутистичний розлад, що підтверджується обмінною картою з пологового будинку, витягом з історії розвитку дитини, випискою з медичної карти амбулаторного хворого, консультативним висновком спеціаліста та висновком про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 11.06.201 (а.с.16, 17-24, 25, 26-27, 28-37). Відповідно до історії розвитку дитини, починаючи з 2-го місяця життя у [PERSON] констатовано гіпоксично-ішемічну енцифалопатію на фоні змішаного розладу внутрішньоутробного розвитку, а з 7-го року життя спостерігаються вади психо-мовленевого розвитку, а стан нервово-психічного розвитку спостерігається таким, що не відповідає її віку (а.с.17-24). Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного хворого, у дитини діагностовано розлад аутистичного спектру (а.с.25). Відповідно до консультативного висновку спеціаліста від 11.06.2021 року, дитина не розмовляє і важко розуміє (26-27). Висновком про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини КП «Одеський інклюзивно-ресурсного центру №1» від 06.07.2021 рекомендовано, зокрема, відвідувати приватну школу «Я геній», лікувально-профілактичні масажі, ЛФК (лікувально-фізична культура), АФК (адаптивна фізична культура), ЛФК/АФК-сенсорна інтеграція, ландшафтна терапія «Стежка здоров`я», розвивати пам`ять, мислення, індивідуальна робота з вчителем-логопедом, практичним психологом, вчителем-реабілітологом. Дитина потребує\~асистента вчителя,\~створення та\~оснащення ресурсної\~кімнати для\~зняття психологічного\~навантаження.\~У віці\~11\~років дитина\~досі не\~розмовляє і\~не самоусвідомлює\~себе та\~навколишній світ,\~цілком та\~повністю залежить\~від оточуючих (а.с.28-37). [PERSON] після припинення шлюбних відносин погодився щомісячно, в добровільному порядку, надавати необхідну допомогу на утримання дітей, оскільки лікування потребує значних грошових вкладень, яких позивачка не має. За усною домовленістю сторін, відповідач, з метою утримання, лікування та розвитку спільних дітей, надавав позивачці матеріальну допомогу у розмірі 3\~500,00 дол.США щомісячно до лютого 2022 року включно. З виписки з банківського рахунку позивачки вбачається, що з січня 2020 року до лютого 2022 року на рахунок [PERSON] відповідачем відбувалися перекази у розмірі усної домовленості щомісячно (а.с.38-40). Позивачка зазначає, починаючи з березня 2022 року перекази припинились, на контакт відповідач не виходив, з березня по липень 2022 року зв`язок з відповідачем був, але на теперішній час зв`язку з відповідачем немає. З 2019 року відповідач проживає в рф, є забезпеченою людиною, діяльність якої пов`язана з міжнародною торгівлею зерном, фінансові спроможності якого дозволяють надавати обумовлену грошову суму, однак він свідомо та умисно ухиляється від виконання батьківського обов`язку з виховання та утримання дітей, у зв1язку з чим просила стягнути аліменти на утримання доньок з 01.03.2022 року. Кожна дитина має як базові потреби, так і може мати окремі потреби, які можуть бути зумовлені станом її здоров`я, видом навчання, позашкільного дозвілля (яке, до речі, обирають і батьки також) тощо. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.81СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України. Аналіз положень СК України, зокрема положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів. Аналогічна ситуація відображена і в положеннях ЦК України, який також ототожнює поняття "заробітку" та "доходу", зокрема у відносинах щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Таким чином, законодавець гарантував можливість захисту прав та фактичного задоволення інтересів найменш захищених категорій осіб. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У ст.8\~Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада\~1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно ч.7 ст.7\~СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст.182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При цьому, суд виходить із першочергового та ключового питання захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як збоку матері, так і збоку батька для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відомості щодо утримання відповідачем інших осіб у суду відсутні. Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно дитини. Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-Ш «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому суд враховує положення ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об`єктом індексації є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановляється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Згідно ч.2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Тлумачення частини першої статті 182 та частини п`ятої статті 183 СК України свідчить, що обмеження щодо розміру аліментів, передбачене частиною п`ятою статті 183 СК України встановлено виключно для справ, що розглядаються у порядку наказного провадження, яке призначене для стягнення грошових сум незначного розміру. Постанова ВС від 16 червня 2021 року у справі № 308/9827/19 (провадження № 61-3155св21) При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. У своєму позові позивачка просить стягувати аліменти щомісячно починаючи з 01.03.2022 року, зазначивши, що починаючи з березня 2022 року перекази припинились, на контакт відповідач не виходив, з березня по липень 2022 року зв`язок з відповідачем був, але на теперішній час зв`язку з відповідачем немає, з 2019 року відповідач проживає в рф, є забезпеченою людиною, діяльність якої пов`язана з міжнародною торгівлею зерном, фінансові спроможності якого дозволяють надавати обумовлену грошову суму, однак він свідомо та умисно ухиляється від виконання батьківського обов`язку з виховання та утримання дітей. Проте, на підтвердження цього факту не додає ніяких доказів, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, або відмови відповідача, до часу пред`явлення даного позову, та про те, що [PERSON] ухилявся від їх сплати. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме з 01.03.2022 року, за їх недоведеністю. Враховуючи викладене,\~оцінивши належні\~докази,

Outcome: partial