Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, мотивуючи свої вимоги тим, що Вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.05.2025 у справі №705/6101/24, який набрав законної сили 03.06.2025, [PERSON] визнано винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначено покарання у виді одного року пробаційного нагляду. Зокрема, судом було встановлено, що 12.07.2024 близько 23 год. 50 хв., [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неподалік від магазину «Файно маркет», що по вул. Соборній, 40 в смт. Бабанка Уманського району Черкаської області, діючи умисно і цілеспрямовано, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, переслідуючи прагнення показати свою зневагу до існуючих в суспільстві правил і норм поведінки та протиставити себе іншим громадянам і суспільству, вчинив хуліганські дії, які виразились в тому, що він, з хуліганських спонукань, підійшовши до припаркованого на узбіччі вказаної вулиці належного йому автомобіля «МЕRSEDES BENZ» марки «VIТО 115СDІ», д.н.з. [NUMBER] та наніс сокирою біля 12 ударів по вказаному автомобілю, спричинивши тим самим численні механічні пошкодження кузова автомобіля, чим завдав йому матеріального збитку відповідно до висновку експертизи №СЕ-19/124-24/13123-АВ від 21.10.2024 на суму 80097,05 грн. Тому, зважаючи на вирок суду, який набрав законної сили, дії [PERSON] були неправомірними і між ними і завданою шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина вказаної особи. Крім того, позивачу була завдана моральна шкода, адже в зв`язку з протиправними діями відповідача, позивач переніс душевні страждання (депресія сну, переживання тощо) та вимушений був прикладати додаткових зусиль для організації зміни свого життя. Зокрема, втратив можливість користуватись належним йому автомобілем і протягом тривалого часу, пов`язаного з його ремонтом, вимушений був добиратись на роботу попутним транспортом, або ж користуватися послугами автоперевізників для поїздок в райцентр в лікарню, магазини тощо. Тому, враховуючи принципи розумності, виваженості та справедливості просить суд стягнути з [PERSON] на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 80097,05 грн., моральну шкоду в розмірі 20000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн., а всього 112097,05 грн. Ухвалою судді від 30.09.2025 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Позивачу направлено копію ухвали про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали та копію позову з додатками рекомендованим повідомленням. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу [PERSON] повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній», що вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до пункту 4 частини восьмої\~статті 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження №12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18. Станом на день розгляду справи відзиву на позовну заяву не надходило. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 травня 2025 року по справі № 705/6101/24; 1кп/705/6101/24, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначено йому покарання у виді одного року пробаційного нагляду. Вироком встановлено, що [PERSON] 12.07.2024 близько 23 год. 50 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, неподалік від магазину «Файно маркет», що по [ADDRESS] , діючи умисно і цілеспрямовано, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, переслідуючи прагнення показати свою зневагу до існуючих в суспільстві правил і норм поведінки та протиставити себе іншим громадянам і суспільству, вчинив хуліганські дії, які виразились в тому, що він, з хуліганських спонукань, підійшовши до припаркованого на узбіччі вказаної вулиці належного йому автомобіля «МЕRSEDES BENZ» марки «VIТО 115СDІ», д.н.з. [NUMBER] та наніс сокирою біля 12 ударів по вказаному автомобілю, спричинивши тим самим численні механічні пошкодження кузова автомобіля, чим завдав [PERSON] матеріального збитку відповідно до висновку транспортно-товарознавчої експертизи №СЕ-19/124-24/13123-АВ від 21.10.2024 на суму 80097,05 грн. У даному кримінальному проваджені [PERSON] визнаний потерпілим. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, враховуючи визначений ч.6 ст.82 ЦПК України принцип обов`язковості обвинувального вироку суду у питанні вини відповідача, позивач у силу того, що цивільний позов у рамках вказаного вище кримінального провадження не заявляв, правомірно звернувся до суду із даним позовом у порядку цивільного судочинства про відшкодування шкоди, завданої злочинними діями [PERSON] і саме він має нести відповідальність за завдану позивачу майнову та моральну шкоду. Відповідно до ч. 1 ст.\~15\~та п. 8 і 9 ч. 2 ст.\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 7\~ст. 128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказовий процес у цивільному судочинстві має велику значимість через його важливість для вирішення кожної справи і загальнообов`язковість, оскільки без належного підтвердження необхідних обставин особа не отримає бажаного результату та не зможе повною мірою використати надані державою юрисдикційні гарантії захисту прав, свобод та інтересів осіб у разі їх порушення, невизнання або їх оспорення. Належність та допустимість доказів визначають ст. ст.\~77,78 ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до висновку транспортно-товарознавчої експертизи №СЕ-19/124-24/13123-АВ від 21.10.2024, вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу марки «МЕRSEDES BENZ» марки «VIТО 115СDІ», д.н.з. [NUMBER] станом на 13.07.2024 року складала: 80097,05 грн. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні докази в їх сукупності, за наявності вироку суду відносно [PERSON] , який вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 296 КК України, та вироком суду встановлено факт заподіяння кримінальним правопорушенням шкоди потерпілому [PERSON] , вирок суду набрав законної сили, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначено у\~статті 23 ЦК України. Так, згідно положень ч.ч.1, 2\~ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, а також у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно ч.3\~ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як роз`яснено судам в п.3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п.5\~постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди»\~при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових витрат та урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що вчиненим відповідачем кримінального правопорушенням позивачу завдано моральної шкоди. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, їх тривалості, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода завдана позивачу полягає у душевних хвилюваннях та стражданнях, емоційному стресі, яких він зазнав у зв`язку із вчиненням протравних дій відповідача. Суд також враховує і тривалість заподіяння позивачу моральної шкоди. Суд,\~визначаючи розмір\~шкоди,\~виходить з\~вищенаведених норм,\~

Outcome: partial