Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

08 вересня 2025 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на частку (пай) у землі Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Куйбишева на території Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області. За життя [PERSON] 21 вересня 2001 року склала заповіт, відповідно до якого вказану земельну частку (пай) заповіла своєму сину [PERSON] , який у володіння спадщиною не вступав, заяви про прийняття спадщини у нотаріальну контору не подавав та [INFO] помер. Вказуючи, що вона є єдиною спадкоємницею першої черги за законом після смерті матері, яка звернулася у встановленому законом порядку до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, що посвідчують право на земельну частку (пай), просила визнати за нею право на земельну частку (пай) у землі Колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Куйбишева» на території Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області на підставі сертифікату серії ВЛ №0104941 від 10 березня 1997 року в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . У підготовче засідання позивачка не з`явилася, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена, 18 вересня 2025 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить розглядати справу за її відсутності (а. с. 29). Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, 17 вересня 2025 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за його відсутності (а. с. 28). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За змістом статей 524, 548 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а. с. 7) і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшло право на земельну частку (пай), розміром 5,22 в умовних кадастрових гектарах, у землі Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Куйбишева на території Ковельського (колишнього Турійського) району Волинської області. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 07 травня 2025 року [PERSON] є власником сертифікату на право на земельну частку (пай), яка перебуває в колективній власності КСП ім. Куйбишева, серії ВЛ № 0104941 від 10 березня 1997 року, що зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів за № 134 (а. с. 16). Належність вищевказаного права на земельну частку (пай) спадкодавцеві [PERSON] підтверджується копією з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) (а. с. 17). Вищевказаний сертифікат був втрачений, про що в газеті «Народне слово» № 32 від 07 серпня 2025 року опубліковане відповідне оголошення (а. с. 20). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (стаття 529 Цивільного кодексу УРСР). Чоловік спадкодавця [PERSON] , помер [INFO] (а. с. 8). Позивачка [PERSON] є дочкою спадкодавця, що підтверджується відповідними свідоцтвом про народження, свідоцтвом про розірвання шлюбу та свідоцтвом про укладення шлюбу (а. с. 12, 13). За життя [PERSON] 21 вересня 2001 року склала заповіт, посвідчений Боблівською сільською радою Турійського району Волинської області, відповідно до якого сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0104941 від 10 березня 1997 року, заповіла синові [PERSON] (а. с. 10). Інших заповітів [PERSON] не складала, свідоцтво про право на спадщину на земельні ділянки після її смерті не видавалося, що підтверджується інформаційними довідками зі Спадкових реєстрів (а. с. 57, 58). [PERSON] жодних дій для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] не вчинив і в контексті частини другої статті 553 Цивільного кодексу УРСР вважається таким, що відмовився від спадщини. [PERSON] помер [INFO] (а. с. 9). Спадкодавець [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована і фактично проживала разом із позивачкою в місті Луцьку Волинської області, яка в розумінні положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР є такою, що прийняла спадщину (а. с. 18-19). Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. З огляду на вказане, позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, яка в контексті положень статей 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР\~у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса від 02 липня 2025 року позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове майно, які підтверджують його належність спадкодавцю [PERSON] (а. с. 15). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 14/2025 до майна померлої [PERSON] (а. с. 40-67), з яких також видно, що, окрім позивачки, ніхто із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , до нотаріуса не звертався. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивачки права на спадкування за законом після смерті матері [PERSON] та правових підстав для визнання за нею права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 605 гривень 60 копійок; стягнути з відповідача в користь позивачки 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 605 гривень 60 копійок. На підставі\~викладеного,\~пункту 5\~Прикінцевих та\~перехідних положень Цивільного кодексу України, статей 524, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, та

Outcome: approved