Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування позову позивач посилається на те, що між ним та відповідачкою було укладено шлюб, про що виконкомом Галоцької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 07.08.2004 зроблено відповідний актовий запис №1. Позивач зазначає, що шлюбні відносини фактично припинені, сімейне життя у подружжя не склалося, вже пів року разом не проживають. Позивач стверджує, що збереження шлюбу суперечитиме спільним інтересам подружжя, оскільки шлюб носить лише формальний характер. На підставі наведеного, позивач просить суд розірвати шлюб. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.08.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому 22.10.2025 подав клопотання про розгляд справи без його участі, за змістом якого позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить прийняти рішення про розірвання шлюбу. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Подала 22.10.2025 до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без участі відповідачки, до якої долучила копію паспорта громадянина України та ідентифікаційний код. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] \~та [PERSON] , [INFO] , одружились 07.08.2004,\~про що\~в книзі\~реєстрації актів\~про одруження\~07\~серпня 2004\~року зроблено\~запис за\~№1\~виконкомом Галоцької\~сільської ради\~Ужгородського району\~Закарпатської області, що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданим 07 серпня 2004 року виконкомом Галоцької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області У вказаному свідоцтві про одруження по батькові дружини зазначено « [PERSON] ». З копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого [PERSON] 07 лютого 2005 року Ужгородським РВ УМВС України в Закарпатській області, тобто після реєстрації шлюбу, зазначено по батькові відповідача « [PERSON] ». Крім того, відповідачем долучено картку платника податків, видану [INFO] , про присвоєння [PERSON] , [INFO] , реєстраційного номера облікової картки платника податків, у якому по батькові відповідача також зазначено « [PERSON] ». Обставина щодо тотожності особи відповідача, зазначеної у свідоцтві про одруження серії [NUMBER] та у документі, що посвідчує її особу, не оспорена сторонами у справі. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують упродовж пів року, позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, який позов визнала, що дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету позивачу необхідно повернути 605,60 грн. судового збору (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову) та стягнути з відповідача на користь позивача 605,60 грн. судового збору за вимогу про розірвання шлюбу.

Outcome: approved