Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-27 00:00:00

29 січня 2024 року Служба у справах дітей Дядьковицької сільської ради в інтересах малолітнього [PERSON] звернулася у Рівненський районний суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідачі тривалий час неналежно виконували батьківські обов`язки по відношенню до дитини, систематично зловживали алкоголем. Виконавчим комітетом Дядьковицької сільської ради неодноразово обговорювалось питання щодо неналежного виконання батьківських обов`язків відповідачами, які неодноразово притягувались до адміністративної відповідальності за ч.ч.1, 2. ст.184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] . 16 квітня 2025 року Служба у справах дітей Дядьковицької сільської ради подала заяву про відмову від позову в частині позбавлення батьківських прав щодо [PERSON] , в зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] на даний час проходить військову службу у лавах ЗСУ. Ухвалою суду від 30 червня 2025 року було прийнято відмову позивача від позову в частині позовних вимог, а провадження у цій частині закрито. З 29 вересня 2023 року малолітній [PERSON] , [INFO] по даний час перебуває у КП "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушеням психіки та паліативної допомоги дітям" РОР. За останні пів року перебування дитини у вказаному закладі відповідач його не навідувала та не цікавилась станом його здоров`я. На думку позивача, вищезазначені обставини свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги стосовно позбавлення відповідача батьківських прав підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій визнає позов та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , просить розгляд справи проводити без її участі. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши докази подані сторонами, приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Так, відповідач [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданим 01 грудня 2022 року. Дитина проживала з батьками [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [INFO] малолітнього [PERSON] , [INFO] було виявлено по [ADDRESS] без нагляду дорослих. Того ж дня, за письмовою згодою батька дитини, йогобуло влаштовано у КП "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушеням психіки та паліативної допомоги дітям" РОР. 29 вересня 2023 року наказом начальника служби у справах дітей Дядьковицької сільської ради №28, малолітнього [PERSON] , [INFO] було взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Відповідно до характеристики на громадянку [PERSON] вбачається, що вона офіційно не працевлаштована, систематично зловживає алкоголем, на прохання виправитись не реагує, будь-які заходи спрямовані на зміну її ставлення до виховання малолітнього сина не дали позитивного результату. Згідно актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 24 червня 2024 року, 15 листопада 2024 року, 24 березня 2025 року та 27 березня 2025 року [PERSON] продовжує жити в незадовільних санітарно-гігієнічних умовах, вживає спиртні напої, в будинку немає безпечних умов для приготування їжі та інших умов для перебування малолітньої дитини. Відповідач - [PERSON] , [INFO] неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за ст.184 КпАПУ за невиконання батьками обов`язків, щодо виховання дітей, що підтверджується листом №64984-2025 від 02.04.2025 року, виданим начальником ВП №1 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області. Питання про стан виконання батьками їх батьківських обов`язків стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Дядьковицької сільської ради 19 грудня 2023 року. [PERSON] та [PERSON] були присутні на засіданні комісії, їм було рекомендовано виправити свою поведінку, створити необхідні умови для життя дитини, влаштуватися на роботу. З 29 вересня 2023 року малолітній [PERSON] , [INFO] по даний час перебуває у КП "Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини з центром реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушеням психіки та паліативної допомоги дітям" РОР. За останні пів року перебування дитини у вказаному закладі відповідач - [PERSON] його не навідувала та не цікавилась станом його здоров`я. Згідно ст.150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 Сімейного Кодексу України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, а також спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Як слідує з приписів вищевказаних нормативно-правових актів та правових позицій Верховного Суду України, для позбавлення батьківських прав не достатньо впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню дітей. Належить також встановити, що особа ухиляється від їх виконання свідомо. А це означає, що особа вперто та систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжує не виконувати батьківські обов`язки. Зі змісту висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, № 4 від 18 січня 2024 року вбачається, що вказаний орган опіки та піклування Виконавчого комітету Дядьковицької сільської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина- [PERSON] , [INFO] . Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини, а саме: не виконує обов`язку щодо виховання сина, свідомо нехтує ним, не спілкується з дитиною, не виявляє жодного інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для його фізичного, духовного, морального розвитку. Вказані обставини існують тривалий час, що свідчить про стійкий та усвідомлений характер ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Таким чином, враховуючи факти систематичного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини, суд приходить до висновку, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав відповідача є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору, на підставі ст.5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved